OBS: Detta är utgåva 2024.3. Visa senaste utgåvan.
Vinstsyftet är i första hand en avgränsning av inkomstslaget mot hobbyverksamhet vars överskott beskattas som inkomst av tjänst.
Gränsdragningen mot den privata intressesfären gör att det normalt är svårare att bevisa att en verksamhet med en hobbybetonad karaktär har ett reellt vinstsyfte.
Vinstsyftet är i första hand en avgränsning av inkomstslaget mot hobbyverksamhet vars överskott beskattas som inkomst av tjänst.
Om en verksamhet genererar större intäkter än kostnader förutsätts som regel att ett vinstsyfte föreligger. Frågan om en verksamhet bedrivs med vinstsyfte eller inte ska avgöras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Av betydelse för bedömningen är t.ex. verksamhetens art, omfattning, tillgångar, behov av lokaler, annonsering och utövarens behov av verksamhetens inkomster för sin försörjning. Prövningen ska vidare ske utifrån en objektiv bedömning. Det är inte den skattskyldiges subjektiva uppfattning om ett eventuellt vinstsyfte som ska ligga till grund för bedömningen.
Gränsdragningen mot den privata intressesfären gör att det normalt är svårare att bevisa att en verksamhet med en hobbybetonad karaktär har ett reellt vinstsyfte.
Om det saknas egentligt vinstsyfte beskattas verksamheten som hobby även om den årligen ger ett visst överskott.
Till hobbyverksamhet hänförs t.ex. försäljning i mindre skala av produkter från hemslöjd, trädgårdsodling, biodling, jakt och fiske, uppfödning av hundar, hästar och liknande när ett vinstsyfte saknas.
Till hobbyverksamhet hänförs även verksamheter av hobbykaraktär utan något egentligt vinstsyfte inom ramen för s.k. kulturarbete. Det kan vara fråga om personer som normalt har fast anställning och därutöver på fritiden ägnar sig åt musik, måleri, fotografering, teater och liknande. Inkomsterna uppstår utan att det finns något uppdragsförhållande (tjänst), personerna är inte beroende av inkomsterna för sin försörjning och näringsverksamhet bedrivs inte.
Beskattning under kapital kan bli aktuell om det är fråga om försäljning av personliga tillgångar som innehavts för personligt bruk, t.ex. begagnade kläder, husgeråd eller möbler (jfr 52 kap. IL). Likaså kan inköp som gjorts i spekulationssyfte, t.ex. av konst, antikviteter eller andra samlarföremål bli föremål för kapitalbeskattning vid försäljningen. Det får dock inte vara fråga om en mer omfattande verksamhet där näringskriterierna kan anses uppfyllda. Av en kammarrättsdom framgår att en fysisk person under åren 2013-2014 sålt keramik, porslin och annat lösöre via Tradera omfattande totalt 600 försäljningar med en omsättning om 223 994 kr för 2013 och 266 640 kr för 2014 (i omsättningen ingick även försäljning av föremål på uppdrag av vänner till en provision på 10 %). Överskott av näringsverksamhet beräknades till 7 444 kr för beskattningsåret 2013 och 9 451 kr för beskattningsåret 2014. Den bedrivna verksamheten ansågs vara av sådan omfattning och karaktär att den måste anses utgöra näringsverksamhet (KRNJ dom 2017-12-08, mål nr 324–327-17).
Beskattning under inkomst av tjänst enligt 10 kap. 1 § andra stycket IL kan bli aktuell vid sådan mindre och tillfällig försäljning av varor där omfattningen är så begränsad att det inte kan betraktas som yrkesmässigt bedriven näringsverksamhet. Det är dock inte fråga om tjänsteinkomst i form av hobbyverksamhet som bygger på egen tillverkning eller egen bearbetning av produkter. Om de inköpta varorna förädlas genom t.ex. bearbetning innan de sålts sker beskattning som hobby under inkomst av tjänst (blankett T2).
Regeln i 13 kap. 1 § tredje stycket IL tar sikte på inkomster och utgifter som föranleds av själva innehavet av fastigheten och inte på användningen eller nyttiggörandet av tillgångar som finns på fastigheten utan att ha en omedelbar koppling till denna. Den naturliga anknytning som finns mellan biodling och jordbruksverksamhet medför att biodling i de flesta fall, oavsett omfattning, utgör en verksamhet tillsammans med jordbruk. För den som inte bedriver biodling på jordbruksfastighet så bör ett innehav på 16 samhällen eller mer anses som näringsverksamhet (RÅ 2010 ref. 111 och RSV Dt 1978:6).
För att bedöma om en bedriven fiskeverksamhet ska anses utgöra en hobby- eller näringsverksamhet ska en helhetsbedömning göras av samtliga omständigheter i det enskilda fallet.
Vid prövningen av om en fiskeverksamhet utgör näringsverksamhet eller hobby bör man se till om verksamheten kan förväntas ge ett ekonomiskt utbyte (överskott) över en kalkylperiod. Vid bedömningen av vinstsyftet får hänsyn tas till att ett aktivt fiske kräver stora investeringskostnader, t.ex. i form av redskap och fartyg. Om verksamheten bedrivs i mindre omfattning och inte förväntas generera ett överskott så är det inte fråga om en näringsverksamhet. Vid bedömningen bör man även se till hur verksamheten bedrivs utåt, d.v.s. om den bedrivs yrkesmässigt (regelbundet, varaktigt och med en viss omfattning) och på ett professionellt sätt med ändamålsenlig utrustning. Vid bedömningen bör även beaktas om personen helt eller delvis är beroende av inkomsterna för sin försörjning eller om verksamheten sker på fritiden vid sidan av en heltidssysselsättning.
Fiske som bedrivs i en liten omfattning kan utgöra inkomst av näringsverksamhet om det finns ett vinstsyfte och om näringskriterierna i övrigt kan anses uppfyllda. Högsta förvaltningsdomstolen har i ett fall bedömt en mindre fiskeverksamhet som näringsverksamhet (RÅ 1982 Aa 132). Av omständigheterna i målet framgår att intäkterna från ett grossistföretag för såld fisk 1978 uppgick till 7 765 kr. Vid taxeringen togs intäkterna upp i näringsverksamhet och skäligt avdrag medgavs för kostnader med 3 000 kr. Verksamheten hade påbörjats 1974. Intäkterna var från början relativt små (ca 1 000 kr) och verksamheten bedömdes som hobby. Verksamheten har därefter vuxit i omsättning. Fisket bedrevs med 72 par ålryssjor. Högsta förvaltningsdomstolen uttalar att med hänsyn till omfattningen och varaktigheten av den ifrågavarande fiskeverksamheten får beloppet 7 765 kr anses utgöra intäkt av rörelse.
KRNG har i dom 2016-03-02, mål nr 3774-15, haft att bedöma näringskriterierna enligt 13 kap. 1 § IL (vid prövning av fiskelicens enligt 30 § fiskelagen [1993:787]) för en fiskeriverksamhet i ett aktiebolag. Av omständigheterna i målet framgår att en person bedrivit fiskeverksamhet såsom yrkesfiskare under många år med fiskelicens. Verksamheten har bestått i att med tinor och dörj fånga hummer och makrill, med avsikt att sälja fångsten. Sådan verksamhet får enligt kammarrättens mening normalt anses ha ett vinstsyfte. En bedömning ska dock göras av omständigheterna i det enskilda fallet. Omsättningen i verksamheten har för åren 2011, 2012 och 2013 uppgått till 26 017 kronor, 31 093 kronor respektive 32 599 kronor. Resultatet i bolaget har varit positivt endast för ett av de tre åren och förklaras bl.a. av att vinstdispositioner skett under dessa år. Vid en samlad bedömning anser kammarrätten att fiskeverksamheten bedrivits med vinstsyfte, dvs. att det rör sig om en förvärvsverksamhet. Med hänsyn till den omfattning, varaktighet och regelbundenhet som verksamheten haft anser kammarrätten även att verksamheten bedrivs yrkesmässigt.
Västkustfiskarna har sedan lång tid tillbaka bedrivit sitt fiske i s.k. fiskelag eller båtlag. Ett fiskelag omfattar i regel endast en båt med dess besättning. Vid vadsillfiske arbetar ofta två båtar tillsammans. Vinsten av en fiskeresa fördelas i allmänhet efter resans slut. Fördelningen brukar ske på så sätt att nettoförsäljningssumman delas i ett visst antal lika stora lotter, efter avdrag för kostnader för drivmedel, is, lådor, avgifter, proviant och andra utgifter som hänger direkt samman med fisket. Ägaren av båten och redskapen får båt- respektive redskapslotter. Fiskare som har deltagit får manslotter.
Fiskelagens sammansättning varierar från tid till annan. Ägarna till båten är knutna till sin båt och bildar på det sättet en ganska oföränderlig stomme i fiskelaget. Däremot kan manslotterna byta innehavare. En fiskare kan t.ex. ha en eller flera manslotter på olika fartyg, båtlott och manslott på samma fartyg samt ytterligare en manslott på ett annat fartyg etc. Verksamheten utgör i samtliga fall en näringsverksamhet (enkelt bolag). Bakgrunden till att inkomst av fiske genom båtlott, redskapslott samt manskapslott normalt utgör inkomst av näringsverksamhet finns beskriven i RÅ 1951 ref. 19.
I prop. 1974:115 s. 2 f. anges bl.a. följande:
Både de svenska yrkesfiskarna som äger båt eller del däri och de fiskare som inte har sådan äganderätt betraktas som egna företagare. Detta beror på det speciella lottsystem efter vilket inkomsten fördelas mellan fiskarna i ett fiskelag. Anställningsförhållande föreligger således inte och bestämmelserna om sjömansskatt gäller därför inte. … Beräkningen av ett fiskelags totala skattemässiga intäkter sker enligt allmänna rörelsebeskattningsregler. Någon revidering i detta avseende är inte påkallad.
Det svenska fisket är i hög grad och sedan lång tid organiserat i fiskelag bestående av enskilda fiskare som från tid till annan samarbetar om fisket. Det är vanligt att fartygsägarna deltar aktivt i fisket. Fiskelagens sammansättning varierar över tid och de enskilda fiskeföretagen kan bedrivas i olika juridiska former. Fördelningen av resultatet från fisket har mycket gamla traditioner och innebär att det sker en fördelning mellan fiskare (manslott) och fartygsägare (båtlott) efter i förväg överenskomna andelar. I standardavtal på området förekommer bestämmelser om vinst och förlustreglering och det förutsätts att en fiskare är godkänd för F-skatt (SOU 2016:50 s. 49 f. och SOU 1999:3 s. 17 f.). Såsom fisket är organiserat måste enskilda fiskare i regel anses självständiga och deras inkomster således hänförliga till näringsverksamhet. Det utesluter emellertid inte att det i vissa fall kan finnas anledning att betrakta en fiskare som anställd och att inkomsterna därför beskattas som inkomst av tjänst (HFD 2022 ref. 6 p. 16-17).
Högsta förvaltningsdomstolen har i ett mål prövat om en ersättning som en person (fiskare) har fått från ett bolag för utfört fiske ska hänföras till inkomstslaget näringsverksamhet eller tjänst (HFD 2022 ref. 6). Högsta förvaltningsdomstolen gjorde bedömningen att inkomsterna inte ska hänföras till inkomstslaget näringsverksamhet, utan till inkomstslaget tjänst.
I ett avgörande från Kammarrätten i Göteborg (mål nr 4749-05) har domstolen funnit att det var ett bolag som ansågs ha bedrivit fisket och att den ersättning som betalades ut till fiskaren utgjorde lön samt att beskattning skulle ske i inkomstslaget tjänst. Av omständigheterna framgår att fiskaren var delägare i det aktiebolag i vilket fiskeverksamheten bedrevs. Samtliga intäkter från det bedrivna fisket hade intäktsförts i bolaget och den ersättning i form av manslott som betalats ut till fiskaren hade kostnadsförts i bolaget som lön.
Med näringsverksamhet avses förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt. Förvärvssyfte innebär att verksamheten ska ge någon form av ekonomiskt utbyte, d.v.s. det ska finnas ett vinstsyfte. Vinstsyftet är i första hand en avgränsning av inkomstslaget mot hobbyverksamhet vars överskott beskattas som inkomst av tjänst. Prövningen ska ske utifrån en objektiv bedömning. Om verksamheten genererar större intäkter än kostnader förutsätts det som regel att det finns ett vinstsyfte. Frågan om en verksamhet bedrivs med vinstsyfte eller inte ska avgöras utifrån en samlad bedömning i varje enskilt fall.
För att bedöma om en fotoverksamhet kan betraktas som näringsverksamhet bör följande allmänna kriterier för näringsverksamhet kunna tjäna som vägledning:
Kamera och fotoutrustning är dyra i inköp. Vid prövningen bör man se till om verksamheten kan förväntas ge ett ekonomiskt utbyte (överskott). Om verksamheten bedrivs i mindre omfattning och inte förväntas generera ett överskott över kalkylperioden så är det inte fråga om en näringsverksamhet. Vid bedömningen bör man även se till hur verksamheten bedrivs utåt, d.v.s. om den bedrivs yrkesmässigt (regelbundet, varaktigt och med en viss omfattning) och på ett professionellt sätt med ändamålsenlig utrustning. Här kan det bli aktuellt att bedöma hur verksamheten marknadsförs, vilka uppdragsgivarna är och om bilder även läggs upp på en bildbyrå.
Vid uppstarten av en verksamhet så innebär inte förekomsten av en egen hemsida eller att man lägger ut bilder på någon bildbyrås hemsida några omständigheter som i sig visar att näringsverksamhet bedrivs, särskilt inte om man räknar med låg omsättning och har en anställning vid sidan om. Enligt Skatteverket ska fotoverksamhet vid en objektiv prövning kunna medföra vinst.
Om en fotoverksamhet saknar både vinstsyfte och yrkesmässighet, och det inte är fråga om något anställnings- eller uppdragsförhållande kan den vara en hobbyverksamhet. Det kan vara fråga om personer som har fast anställning och därutöver på fritiden ägnar sig åt fotografering. Inkomsterna uppstår utan att det finns något uppdragsförhållande (tjänst), personerna är inte beroende av inkomsterna för sin försörjning och näringsverksamhet bedrivs inte.
Brukshästar för drift av jordbruksfastighet som används för bearbetande av jord i jordbruk och nyttjande i skogsbruk, kan ha sådan anknytning till fastigheten att de ska anses ingå i näringsverksamhet enligt 13 kap. 1 § tredje stycket IL.
Vid övrig hästhållning på jordbruksfastighet, där innehavaren av fastigheten är en fysisk person, ska inte hästhållningen med automatik anses ingå i en näringsverksamhet enligt 13 kap. 1 § tredje stycket IL. Själva innehavet av en jordbruksfastighet ska inte påverka bedömningen av om hästhållningen ska anses ingå i näringsverksamhet enligt 13 kap. 1 § första stycket IL. Den övriga hästhållningen är med andra ord inte undantagen en prövning gentemot de s.k. näringskriterierna. Skatteverket anser att en självständig bedömning måste göras om hästhållningen utgör en näringsverksamhet.
Högsta förvaltningsdomstolen har uttalat att innehavsregeln tar sikte på inkomster och utgifter som föranleds av själva innehavet av fastigheten och inte på användningen eller nyttiggörandet av tillgångar på fastigheten utan att ha en omedelbar koppling till denna (RÅ 2010 ref. 111). I det aktuella fallet hade fastigheten en viss betydelse för hästuppfödningen på så sätt att fastigheten gav möjlighet till bete för hästarna vilket i sin tur skapar visst ekonomiskt stöd. Av detta följer dock inte enligt Högsta förvaltningsdomstolen att hästuppfödningen ska anses ingå i en bedriven näringsverksamhet.
Skatteverket anser inte att ett gårdsstöd eller ett sponsorbidrag till en tävlingsverksamhet, bedriven av bidragsmottagaren, med automatik innebär att verksamheten ska anses utgöra näringsverksamhet. En särskild bedömning måste göras i varje enskilt fall om näringskriterierna är uppfyllda eller ej.
Skatteverket anser att uthyrning av stallplats ska beskattas i inkomstslaget kapital eller i inkomstslaget näringsverksamhet beroende på om fastigheten är en privatbostadsfastighet eller en näringsfastighet.
Skatteverket har redogjort för sin syn på gränsdragningen mellan hobby och näringsverksamhet när det gäller en rad olika slag av hästverksamheter i ställningstagandet Hästverksamhet - gränsdragningen mellan hobby- och näringsverksamhet. Ställningstagandet tar bl.a. upp problematiken kring trav, avel och olika slag av ridverksamheter. T.ex. berörs tävlingsverksamhet med egna hästar, ridskoleverksamhet, turridning och ridlägerverksamhet.
Ställningstagandet berör även bl.a. handel med hästar, betäckningstjänster, hästträning och utbildning.
Frågor kring gränsdragningen mellan hobby och näringsverksamhet är alltid bevis- och bedömningsfrågor. Det innebär att en helhetsbedömning ska göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Exempel på generella omständigheter är t.ex. att man kan uppvisa en affärsplan eller ekonomisk kalkyl som visar på en avsikt att varaktigt bedriva verksamhet. Andra omständigheter kan vara att det sker marknadsföring för att nå kunder, att särskilt verksamhetsspecifikt tillstånd finns, att det finns lokaler för ändamålet, att specifika investeringar och inköp har gjorts. Har verksamheten påbörjats kan bedömningen även påverkas av storleken på inkomster i verksamheten och förekomst av kunder utanför den egna närståendekretsen.
Därtill kommer verksamhetsspecifika omständigheter som särskilt ska beaktas i bedömningen. Exempel på detta kan vara följande.
Det förekommer i trav- och galopp att ägaren vill hyra ut sin häst och för det får han eller hon vanligtvis en procentandel i vad hästen springer in som en sorts hyra. För att avgöra om leasegivarens verksamhet är hobby eller näringsverksamhet måste man göra en fullständig bedömning av samtliga omständigheter. Skatteverket anser att en leasetagare, som är fysisk person, ska bedömas efter samma grund som om hästen innehas med äganderätt. Leasing av del av häst jämförs i detta sammanhang med innehav av hel häst.
Att en eller flera hästar ägs gemensamt, samägande, för att minska kostnader eller att minska den ekonomiska risken är inte i sig ett tecken på näringsverksamhet. Inbesparade kostnader innefattas inte i vinstsyftet.
Det finns ett stort antal rättsfall som är av intresse för att ge en bild av gällande praxis för hur olika hästverksamheter ska bedömas.
Här kan du läsa mer om kammarrättsavgöranden som avser prövningen av om olika hästverksamheter kan anses nå upp till kriterierna för näringsverksamhet i juridiska personer respektive i handelsbolag.
Nedan återges fall från HFD.
Vinstsyftet är i första hand en avgränsning av inkomstslaget näringsverksamhet mot hobbyverksamhet vars överskott beskattas som inkomst av tjänst.
Vid bedömningen av om en idrottsutövare uppfyller vinstsyftet (t.ex. skidåkare som elitsatsar inom sin idrott och säger sig ha för avsikt att bedriva näringsverksamhet) ska idrottsutövaren visa att en verksamhet som traditionellt är hobbyverksamhet uppfyller kravet på vinstsyfte. Detta innebär att verksamheten ska generera större intäkter än kostnader. Enligt Skatteverket måste verksamheten ge ett överskott, inte bara enstaka år, utan mer långsiktigt. Kravet på överskott innebär indirekt att idrotten normalt ska vara av sådant slag att det finns kommersiella intressen och prispengar. För att verksamheten ska kunna ge vinst långsiktigt måste utövaren enligt Skatteverkets mening normalt även verka och vara känd inom sin idrott på en sådan nivå att hen kan förutsättas ta del av prispengar och sponsringskontrakt etc. i sådan omfattning att den idrottsliga verksamheten bidrar till idrottarens försörjning. Det innebär normalt att utövaren ska ha placerat sig på internationella mästerskapstävlingar eller åtminstone vara uttagen till landslag eller liknande. Att man hårdsatsar på en idrottskarriär och får verksamheten att gå runt utan något underskott räcker alltså inte för att verksamheten ska anses vara näringsverksamhet.
Frågan om en verksamhet bedrivs med vinstsyfte eller inte ska avgöras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall.
Om en idrottslig verksamhet saknar både vinstsyfte och yrkesmässighet, och det inte är fråga om något anställnings- eller uppdragsförhållande, kan den vara en hobbyverksamhet. Läs mer om beskattningen av idrottsersättningar i avsnittet Idrottsutövares ersättningar.
Det finns ingen heltäckande beskrivning av vad som menas med internetinkomster. Det kan röra sig om intäkter för en person som antingen har ett digitalt media (t.ex. innehavare av en plattform för olika typer av tjänster, en person som direktsänder från egen kanal på internet, en bloggare eller en influerare) eller uppbär ersättning för att tillhandahålla information eller utföra prestationer på digitalt media på internet (t.ex. e-sportare) i form av t.ex.:
Det finns inga särskilda bestämmelser för internetinkomster och omständigheterna mellan olika internetverksamheter kan variera mycket. Frågan om en verksamhet utgör näringsverksamhet eller inte ska avgöras utifrån en samlad bedömning i varje enskilt fall utifrån 13 kap. 1 § första och andra stycket IL. Här kan du läsa mer om hur bedömningen sker.
I inkomstslaget tjänst kan en inkomst redovisas på olika sätt beroende på om den är en arbets- eller uppdragsinkomst eller en annan inkomst från en självständigt bedriven verksamhet. Här kan du läsa mer om internetinkomster och hur de ska behandlas i inkomstslaget tjänst.
Av ett förhandsbesked framgår bl.a. att ett bolag ansetts bedriva näringsverksamhet i den meningen som avses enligt 13 kap. 1 § IL och där bolagets huvudsakliga verksamhet bestod av att sända videor där ägaren spelar och kommenterar genom s.k. streaming i en kanal på en internethemsida där spelare gratis samlas för att titta på och prata om spel. SRN uttalade bl.a. att bland inkomsterna ingår betalningar från personer som tar del av videotjänster. Det förhållandet att dessa inbetalningar sker frivilligt och till bolagets ägares personliga bankkonto har inte medfört någon annan bedömning. Betalningarna i form av donationer har ansetts som skattepliktiga inkomster i bolagets näringsverksamhet (SRN 2016-06-29, dnr 85-15/D).
Högsta förvaltningsdomstolen har i ett antal fall prövat näringskriterierna för konstnärer (jfr RÅ 1977 Aa 43, RÅ 1983 Aa 39 och RÅ 1987 ref. 56). Högsta förvaltningsdomstolen har ansett att det handlat om näringsverksamhet trots att verksamheterna endast genererat blygsamma intäkter och underskott under en följd av år (d.v.s. det är svårt att utläsa ett objektivt vinstsyfte). Högsta förvaltningsdomstolen har i fråga om konstnärer fäst avgörande betydelse vid högre studier inom det konstnärliga området, anställning inom närliggande område, t.ex. som teckningslärare under lång tid, att ett omfattande konstnärskap utövats under en lång följd av år, att konstnärskapet utövats inom olika tekniker, deltagande i utställningar samt att konstnären fått avsättning för sina alster.
Fotokonstnärer bedöms efter samma kriterier som gäller för andra konstnärer (RÅ 1983 Aa 39).
Skapandet av bitcoin och liknande virtuella valutor (mining) med hjälp av maskinell utrustning beskattas normalt som inkomst av tjänst (hobby) för en fysisk person. Skatteverket anser dock att verksamheten kan komma att beskattas som inkomst av näringsverksamhet om kriterierna för näringsverksamhet kan anses uppfyllda. Även om bitcoin intjänas i en näringsverksamhet ska efterföljande värdeförändring normalt beskattas som inkomst av kapital.
En situation när bitcoin kan komma att beskattas som inkomst av näringsverksamhet är om en näringsidkare bedriver en växlingsverksamhet där växlaren agerar utåt mot enskilda kunder under sådana former att näringskriterierna kan anses uppfyllda. För exempel se Handel och växling av bitcoin och liknande virtuella valutor.
Bitcoin kan beskrivas som en datafil baserad på kryptoteknik som kan användas som betalning då någon accepterar den som betalningsmedel. Bitcoin har ingen formell utgivare och motsvarar inte en rättighet gentemot någon annan. Bitcoin skapas (”minas”) i förutbestämd takt i ett datanätverk dit vem som helst kan ansluta sig. Alla transaktioner journalförs i en publik databas som kallas blockkedjan.
Att lösa block, i blockkedjan, är en tävling mellan ”miners”. Belöningen i tävlingen är ett visst antal nyskapade bitcoin. Belöningen för att lösa ett block uppgår för närvarande till 6,25 bitcoin. Över tid minskar möjligheten att lösa block då svårighetsgraden och konkurrensen ökar med ökad datorkapacitet och fler miners.
Miners kan även få inkomster i form av transaktionsavgifter genom att datorkapaciteten hålls tillgänglig för att verifiera transaktioner i systemet.
Kammarrätten har i en dom ansett att en persons handel i bitcoin haft en sådan omfattning och inriktning, att den inte endast bedrivits för egen räkning, och att det klart framgår att verksamheten utgör en förvärvsverksamhet som bedrivits yrkesmässigt och självständigt. Av omständigheterna, återgivna i Förvaltningsrättens dom, framgår bl.a. att;
Kammarrätten hänvisar inledningsvis till HFD 2018 ref. 72 och att bitcoin inte utgör en delägarrätt eller en utländsk valuta. Enligt kammarrätten har det bedrivits en omfattande och regelbunden handel med bitcoin under beskattningsåren. Redan det som har kommit fram i målen om på vilket sätt köp och försäljning sker på handelsplatsen LBC innebär att verksamheten har varit riktad till allmänheten. Köpare och säljare kan vid handelsplatsen ha direktkontakt med varandra och t.ex. omförhandla villkor i en annons. Handelsplatsen säkerställer endast att transaktioner som görs i enlighet med annonserade villkor genomförs på ett säkert sätt. Säljare och köpare kan dock välja att genomföra transaktionen utanför handelsplatsen. Handelsplatsen är därmed inte att likställa med en börs. Det har också genomförts transaktioner med allmänheten utanför LBC. Kammarrätten instämmer därför i förvaltningsrättens bedömning att handeln inte endast har bedrivits för egen räkning och att det klart framgår att verksamheten utgör en förvärvsverksamhet som har bedrivits yrkesmässigt och självständigt (KRNS dom 2021-12-20, mål nr 4300-4302-21).
Kammarrätten har i en annan dom (KRNJ 2020-10-27, mål nr 3770-19 och 3771-19) ansett att en person som enligt oemotsagda uppgifter genomfört ca 2 700 försäljningstransaktioner under 2015 och 2016 via LBC, samt annonserat via sin hemsida, bedrivit en växlingsverksamhet hänförlig till inkomstslaget näringsverksamhet.
Beskattning i inkomstslaget kapital kan bli aktuell om det är fråga om försäljning av personliga tillgångar som innehavts för personligt bruk, t.ex. begagnade bilar (jfr 52 kap. IL). Likaså kan inköp som gjorts i spekulationssyfte, t.ex. samlarfordon bli föremål för kapitalbeskattning vid försäljningen. Det får dock inte vara fråga om en mer omfattande verksamhet där näringskriterierna kan anses uppfyllda. Frågan om en sådan verksamhet bedrivs med vinstsyfte eller inte ska avgöras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Med kravet på yrkesmässighet följer även att verksamheten ska bedrivas regelbundet, varaktigt och med en viss omfattning.
Kammarrätten i Göteborg har i en dom (KRNG 2022-06-17, mål nr 554-557-22) haft att bedöma om en persons inköp och försäljningar av bilar av Chevroletmodellerna Camaro och Corvette (2016 såldes åtta bilar och 2017 såldes sju bilar) var att bedöma som näringsverksamhet. Bilarna hade sålts inom sju månader, och vissa av bilarna hade inte tagits i bruk, utan sålts vidare omedelbart. Antalet bilar fördelat på 2016 och 2017 tyder enligt domstolen på att inköpen och försäljningarna haft en viss omfattning och regelbundenhet. Domstolen ansåg med hänsyn till verksamhetens omfattning, omsättning, intäkter och genomförande att det var fråga om näringsverksamhet.
Ifråga om inköp och försäljning av fordon, och där fordonet antingen renoverats eller byggts om (t.ex. till en A-traktor) ska frågan om näringskriterierna kan anses uppfyllda avgöras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Av betydelse för bedömningen är t.ex. verksamhetens art, omfattning, tillgångar, behov av lokaler, annonsering, om verksamheten genererar ett överskott och utövarens behov av verksamhetens inkomster för sin försörjning.
Kammarrätten i Jönköping har i en dom (KRNJ 2023-06-01, mål nr 4205–4206-21 och 4560–4561-21) ansett att en persons försäljning av A-traktorer och reservdelar skett i så stor omfattning, och med vinstsyfte, att den utgjorde en näringsverksamhet. Av omständigheterna framgick att en person byggt om och sålt A-traktorer (två fordon 2018 och 12 fordon 2019). Fordonen hade ägts under förhållandevis kort tid. Utöver detta hade personen i betydande omfattning annonserat om försäljning av vissa reservdelar.
Vinstsyftet är i första hand en avgränsning av inkomstslaget näringsverksamhet mot hobbyverksamhet vars överskott beskattas som inkomst av tjänst. Frågan om en verksamhet bedrivs med vinstsyfte eller inte ska avgöras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall.
Med kravet på yrkesmässighet följer att verksamheten ska bedrivas regelbundet, varaktigt och med en viss omfattning. Yrkesmässighet är, till skillnad mot kravet på förvärvssyfte, en avgränsning mot inkomstslaget kapital.
Exempel på sådan tillfällig varuförsäljning som inte bör bedömas som näringsverksamhet är om någon köpt in ett begränsat antal kepsar eller mobilskal och sålt dem med vinst under en marknadsdag eller på internet och sedan upphört med verksamheten. Anta att en person köpt in 30 mobilskal för 900 kr. Under en månads tid såldes dessa i originalskick både under en marknadsdag och på internet, varefter verksamheten upphört. Försäljningen genererade inkomster på totalt 3 000 kr och utgifterna uppgått till 500 kr. Vinst vid sådan verksamhet bör anses som inkomst av tjänst som omfattas av 10 kap. 1 § andra stycket IL, dvs. annan inkomstgivande verksamhet av varaktig eller tillfällig natur. Det handlar om en tillfällig affärsverksamhet där vinsten genererats av det arbete som utförts i samband med inköp, marknadsföring, försäljning och distribution.
Från rättspraxis om gränsdragningen mellan hobby och näringsverksamhet kan även följande rättsfall nämnas: