OBS: Detta är utgåva 2024.3. Visa senaste utgåvan.
Skatteverket har samma rätt att agera som andra borgenärer när det till exempel gäller att anmäla fordringar och ansöka om ett insolvensförfarande.
Varje borgenär som har en fordran kan anmäla sina fordringar både i huvudförfarandet och i vilket sekundärförfarande som helst (artikel 45 insolvensförordningen). I förordningen anges särskilt att skattemyndigheter och socialförsäkringsorgan har samma rättigheter som andra borgenärer (artikel 2.12 och ingressen skäl 63 i insolvensförordningen). I ett avgörande från 2005 försatte till exempel the High Court of Ireland ett irländskt bolag i konkurs efter ansökan av den engelska myndigheten Customs & Excise (se Skatteverkets rättsfallskommentar Insolvensförordningen – en skattemyndighet har ansökt om konkurs i en annan stat).
En första fråga är om en utländsk gäldenär bör begäras i konkurs eller inte. Som vanligt ska det finnas ett syfte med konkursansökan och det är inte någon skillnad om gäldenären är svensk eller utländsk.
Det behöver sedan klarläggas var gäldenären har sina huvudsakliga intressen eftersom detta är avgörande för i vilken EU-stat ett huvudförfarande kan inledas. Det finns en presumtion att ett bolag har sina huvudsakliga intressen i den stat där bolaget har sitt säte. Svensk domstol kan alltså besluta om ett huvudinsolvensförfarande om gäldenärens huvudsakliga intressen finns i Sverige.
Ett territoriellt insolvensförfarande får däremot inledas där bolagets driftställe finns. Svensk domstol kan alltså besluta om ett territoriellt insolvensförfarande om gäldenären har ett driftställe här trots att de huvudsakliga intressena finns i någon annan medlemsstat (artikel 3.2 i insolvensförordningen).
I en ansökan om konkurs eller företagsrekonstruktion ska sökanden ange och styrka grunden för ansökan, d.v.s. varför svensk domstol är behörig (4 § lag [2017:473] med kompletterande bestämmelser till 2015 års insolvensförordning).
När det gäller en ansökan om ett huvudinsolvensförfarande för en juridisk person är det oftast tillräckligt att ge in ett registreringsbevis som visar att den juridiska personen har haft sitt säte i Sverige sedan åtminstone tre månader (prop. 2016/17:125 s. 55). Om Skatteverket gör gällande att ett bolag med säte i utlandet har sina huvudsakliga intressen i Sverige och att ett huvudinsolvensförfarande därför ska inledas här så har Skatteverket bevisbördan för detta påstående.
När det gäller territoriella insolvensförfaranden ska det i ansökan lämnas uppgifter som visar att gäldenären har ett driftställe i Sverige och att de huvudsakliga intressena finns i en annan medlemsstat. Om gäldenären har en registrerad filial enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., är det normalt tillräckligt att lämna in ett bevis om detta. För att visa att de huvudsakliga intressena finns i en annan medlemsstat räcker det i princip att lämna in ett registreringsbevis som visar att den juridiska personen har haft sitt säte i en annan medlemsstat sedan åtminstone tre månader (prop. 2016/17:125 s. 55).
Om grunden för ansökan inte framgår och sökanden inte åtgärdar bristen ska ansökan avvisas (4 § andra stycket lag [2017:473] med kompletterande bestämmelser till 2015 års insolvensförordning).
Om en konkurs har inletts efter en borgenärs ansökan och förklarats vara territoriell har en hovrätt ansett att konkursen inte kan omvandlas till ett huvudförfarande på begäran av en annan borgenär (RH 2006:25).
Skatteverket har möjlighet att begära att ett insolvensförfarande ska inledas i en annan medlemsstat (se rättsfallskommentar Insolvensförordningen – en skattemyndighet har ansökt om konkurs i annan stat). Den möjligheten finns både vad gäller huvudförfaranden och territoriella förfaranden. En sådan begäran kommer att handläggas enligt lagen i den stat där ansökan görs. Det gäller både vad som krävs för att inleda ett insolvensförfarande och hur förfarandet ska gå till.
En domstol i de andra medlemsstaterna kan komma att inleda huvudinsolvensförfaranden gällande gäldenärer som har säte eller hemvist i Sverige. Sverige är då bundet av de beslut som domstolen i den andra staten har meddelat. Av insolvensregistret kommer att framgå vilken typ av insolvensförfarande som har beslutats. Huvudregeln är att det är inledningsstatens rättsordning som gäller för hela insolvensförfarandet.
En särskild fråga att bedöma är om någon av insolvensförordningens undantagsregler är tillämplig i någon del (t.ex. frågor om återvinning).
Det är viktigt att skilja på om ett gäldenärsbolag är en filial eller ett dotterbolag till ett utländskt bolag .
Ett dotterbolag är en självständig juridisk person med egna tillgångar och skulder. Om det har sitt säte i Sverige är presumtionen att ett huvudförfarande ska inledas i Sverige. Endast om det visas att det har sina huvudsakliga intressen i en annan EU-stat kan ett huvudförfarande inledas i den staten.
En filial är däremot ingen självständig juridisk person utan endast en del av ett bolag som kan vara registrerat i en annan stat. En filial i Sverige ska visserligen ha egen bokföring och vara registrerad hos Bolagsverket, men eftersom filialen inte är ett eget rättssubjekt kan den inte försättas i konkurs (NJA 1980 s. 164 samt Svea HovR 2004-10-25, mål Ö 7696-04). Om en filial har ådragit sig skulder vid driftstället i Sverige så ska alltså konkursansökningen riktas mot bolaget som sådant. Om bolaget inte har sina huvudsakliga intressen i Sverige så kommer en konkurs i Sverige att vara ett självständigt territoriellt förfarande och endast omfatta tillgångar i Sverige.
Om en utländsk filial saknar tillgångar för betalning av en fordran som grundar sig på verksamhet i Sverige, kan Skatteverket anmäla detta till Bolagsverket för att få filialen avregistrerad från filialregistret. Det krävs att Kronofogden har upprättat en utredningsrapport och att skulderna inte betalats fullt ut efter detta (18 § 4 och 19 § andra stycket lag [1992:160] om utländska filialer m.m.).
Ett utländskt företag som bedriver näringsverksamhet i Sverige genom en filial är bokföringsskyldigt för den svenska verksamheten enligt bokföringslagen (1999:1078) (11 § lag [1992:160] om utländska filialer m.m.). Det innebär att det utländska företaget kan sökas i konkurs även med stöd av 2 kap. 9 § KonkL.
Insolvensförordningen reglerar endast den internationella behörigheten, d.v.s. insolvensförordningen pekar ut den medlemsstat vars domstolar får inleda ett insolvensförfarande. Vilka domstolar eller motsvarande organ i en medlemsstat som har lokal behörighet överlämnas däremot till nationell rätt (ingressen skäl 26 i insolvensförordningen).
En ansökan om skuldsanering eller F-skuldsanering ska lämnas in till Kronofogden (4 § NSksanL och 4 § FSksanL).
För konkurs och företagsrekonstruktion hänvisas till de allmänna forumreglerna i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet (2 kap. 1 § KonkL och 2 kap. 1 § FrekL). Dessa forumregler innebär bl.a. att domstolen i den ort där gäldenären har hemvist eller säte är behörig (10 kap. 1 § RB). Även om gäldenären saknar hemvist eller säte i Sverige, finns bestämmelser om lokal behörighet som kan bli tillämpliga. Till exempel kan domstolen på den ort där gäldenären har tillgångar (10 kap. 3 § första stycket RB) eller har ingått avtal eller skuldsatt sig (10 kap. 4 § RB) vara behörig (prop. 2016/17:125 s. 29).
Om det finns skäl att ansöka om konkurs i Sverige och påstå att den konkursen ska vara ett huvudförfarande, trots att gäldenären t,ex, inte har hemvist i Sverige, kan en konkursansökan alltså lämnas in till den tingsrätt inom vars domkrets gäldenären bedriver verksamhet och därmed har tillgångar (10 kap. 3 § RB). Konkursansökan kan också lämnas in till den tingsrätt inom vars domkrets skulden uppkom (10 kap. 4 § RB).
Domstolarna i den medlemsstat där insolvensförfarandet har inletts ska pröva en talan som är direkt hänförlig till insolvensförfarandet och har ett nära samband med detta (artikel 6.1 i insolvensförordningen). Bestämmelsen är en kodifiering av EU-domstolens praxis (prop. 2016/17:125 s. 23).
EU-domstolen har i en begäran om förhandsavgörande som gäller artikel 3.1 i 2000 års insolvensförordning slagit fast att detta forum är exklusivt, även om svaranden har sitt säte eller hemvist i en annan medlemsstat (EU-dom, mål nr C-296/17, Wiemer & Trachte GmbH i likvidation). Eftersom artikel 6 i insolvensförordningen är en kodifiering av tidigare praxis har domen betydelse för tillämpningen av denna artikel.
Exempel på talan som har nära samband med ett insolvensförfarande är en talan om återvinning (avoidance actions) riktad mot svarande i andra medlemsstater eller en talan som avser skyldigheter som uppkommer under insolvensförfarandet, t.ex. förskottsbetalning av förfarandekostnaderna. En talan om fullgörelse av skyldigheter enligt ett avtal som gäldenären ingick före inledandet av insolvensförfarandetär däremot inte en direkt följd av förfarandet (artikel 6 och ingressen skäl 35 i insolvensförordningen).
Om det pågår ett insolvensförfarande i Sverige, är svensk domstol alltså exklusivt behörig att pröva en talan med nära samband till insolvensförfarandet även om svaranden har sitt säte eller hemvist i en annan medlemsstat. Om denna talan i sin tur har samband med en talan på privaträttens område mot samma svarande, kan förvaltaren emellertid välja att istället väcka talan i den medlemsstat där svaranden har sitt hemvist (artikel 6.2-3 i insolvensförordningen).
Om det finns svensk domsrätt, men de svenska reglerna inte pekar ut någon lokalt behörig domstol, så ska den tingsrätt där ett insolvensförfarande har inletts, eller där ett beslut om att inleda ett insolvensförfarande kan överklagas, vara reservforum för en talan med nära samband till insolvensförfarandet (12 § lag [2017:473] med kompletterande bestämmelser till 2015 års insolvensförordning).
Ett exempel på när det kan bli aktuellt att väcka talan vid ett sådant reservforum är om ett konkursförfarande har inletts vid svensk domstol och förvaltaren vill väcka talan om återvinning mot en svarande med hemvist i en annan medlemsstat. Om de svenska nationella forumreglerna i ett sådant fall inte pekar ut någon behörig domstol, är den domstol där insolvensförfarandet har inletts behörig att pröva även denna talan.
Om ett insolvensförfarande inte inleds vid en tingsrätt är det i stället behörig domstol som är den tingsrätt som man kan överklaga ett beslut om att inleda insolvensförfarandet till. Den regeln gäller om det skulle väckas en talan med nära samband till ett skuldsaneringsförfarande, eftersom ett sådant förfarande inleds hos Kronofogden. Av skuldsaneringslagarna framgår att Kronofogdens beslut om att inleda skuldsanering överklagas till tingsrätten på den ort där gäldenären är bosatt, eller till Stockholms tingsrätt om gäldenären inte är bosatt i Sverige (45 § NSksanL och 47 § FSksanL samt prop. 2016/17:125 s. 62).