OBS: Detta är utgåva 2018.2. Visa senaste utgåvan.
Reglerna om inventarier är tillämpliga på maskiner och andra inventarier som ett företag innehar för stadigvarande bruk.
Läs om vilka slags tillgångar som utgör materiella anläggningstillgångar enligt redovisningsreglerna.
Bestämmelserna om inventarier i 18 kap. IL gäller för maskiner och andra inventarier som är avsedda för stadigvarande bruk i näringsverksamheten (18 kap. 1 § första stycket IL). Någon fullständig definition av begreppet inventarier finns inte i IL. Det är företagets avsikt med innehavet av tillgången som är avgörande för om den ska anses utgöra inventarier.
Det finns ingen omedelbar koppling vid den skattemässiga klassificeringen av inventarier mellan redovisningen och beskattningen. Skatterätten är självständig och bygger i stor utsträckning på rättspraxis, men ledning kan i vissa situationer hämtas från god redovisningssed. De tillgångar som avses i 18 kap. 1 § IL klassificeras normalt som anläggningstillgångar enligt ÅRL. En anläggningstillgång är en tillgång som är avsedd att stadigvarande brukas eller innehas i näringsverksamheten (4 kap. 1 § ÅRL). Det är således företagets avsikt med innehavet av tillgången som är avgörande även i redovisningen för om den ska anses utgöra en anläggningstillgång eller omsättningstillgång i redovisningssammanhang.
Rättspraxis visar att allt från produktionsanläggningar till enklare verktyg och inredning har klassificerats som inventarier. Det gäller bl.a. följande fall:
I IL använder man inte begreppen anläggningstillgångar och omsättningstillgångar som i ÅRL. I 18 kap. 1 § IL talar man om maskiner och andra inventarier som är avsedda för stadigvarande bruk. En lagertillgång definieras som en tillgång som är avsedd för omsättning eller förbrukning (17 kap. 3 § IL). Av definitionerna framgår att det är avsikten med innehavet som är avgörande för hur tillgången ska klassificeras skattemässigt.
En tillgång som i en viss situation utgör lager kan vara ett inventarium i en annan. Ett bilförsäljningsföretag kan t.ex. ta ut bilar ur sitt lager för att i stället stadigvarande hyra ut dem. Bilarna som hyrs ut klassificeras då om till inventarier (RÅ 1974 A 894).
Högsta förvaltningsdomstolen har prövat frågan om lastpallar som ett företag använde i sin verksamhet utgjorde lagertillgångar eller inventarier. Lastpallarna ingick i en gemensam pool för flera företag. I sitt yttrande till Högsta förvaltningsdomstolen ansåg Bokföringsnämnden att lastpallarna skulle redovisas som materiella anläggningstillgångar eftersom avsikten vid förvärven varit att lastpallarna skulle användas stadigvarande i företagets verksamhet. Högsta förvaltningsdomstolen konstaterade att lastpallarna skattemässigt skulle behandlas som inventarier eftersom avsikten var att pallarna skulle komma till stadigvarande användning i poolen, och att företaget i sin tur stadigvarande använde pallarna i poolen i sin verksamhet. I det aktuella fallet ansågs dock inventarierna utgöra så kallade korttidsinventarier och anskaffningsutgiften kunde därför dras av omedelbart vid förvärvstillfället enligt 18 kap. 4 § IL (RÅ 2003 ref. 70).
Många maskiner och inventarier innehåller datorprogram. I ett ställningstagande har Skatteverket bedömt hur utgifter för datorprogram i ett nyinköpt helautomatiskt lagersystem ska behandlas. Den utgift företaget hade haft avsåg till större delen själva maskinanläggningen och till en mindre del datorprogrammet. Slutsatsen är att eftersom datorprogrammet är nödvändigt för att maskinen ska fungera så utgör programmet en del av inventariet, oavsett om utgiften för programmet ska eller får kostnadsföras direkt enligt god redovisningssed. Eftersom de särskilda skattereglerna för inventarier i 18 kap. IL ska tillämpas, blir bestämmelsen i 14 kap. 2 § IL om periodisering enligt god redovisningssed inte tillämplig. God redovisningssed saknar således direkt betydelse för avdragsfrågan, liksom hur företaget redovisat utgiften för datorprogrammet i sin bokföring.
Förnödenheter betraktas som lagertillgångar trots att de inte är avsedda för omsättning (försäljning) i näringsverksamheten. Förnödenheter ska behandlas som lager vid beskattningen.
Till förnödenheter räknas inte tillgångar av stadigvarande karaktär, såsom reservdelar till inventarier och specialverktyg. Detta slag av tillgångar ska behandlas som inventarier vid beskattningen.
Reglerna om inventarier i 18 kapitlet IL är också tillämpliga på byggnads- och markinventarier (18 kap. 1 § IL). Det är särskilt reglerat vad som utgör byggnadsinventarier i 19 kap. 19–21 §§ IL respektive markinventarier i 20 kap. 15–16 §§ IL.
En näringsbostadsrätt som man bedriver verksamhet i är inget inventarium. Det beror på att näringsbostadsrätten är en andel i en ekonomisk förening. Därmed får man inte göra något avdrag för årlig värdeminskning för en sådan tillgång (RÅ 1974 Aa 1299).
Vad som utgör lager enligt redovisningen och hur värderingen ska göras.