OBS: Detta är utgåva 2019.3. Visa senaste utgåvan.
En bolagsman kan ha invändningar mot ett betalningsansvar. Det kan handla om bolagsmannen och dennes utträde, men det kan även vara invändningar mot fordran som ligger till grund för ansvaret.
En bolagsman kan göra samma invändningar som bolaget kan göra mot en eventuell skuld.
En bolagsman kan t.ex. invända att det inte uppkommit någon förpliktelse om ansvar, att ett avtal är ogiltigt, att borgenären inte fullgjort sin del av avtalet eller att en fordran inte förfallit till betalning.
Vidare kan en fordran ha upphört genom betalning, kvittning, preskription, preklusion (borgenären förlorar sin rätt till fordran), offentligt ackord eller genom underhandsackord eller någon annan frivillig eftergift av borgenären.
Bolagsmannen kan också göra en invändning som grundar sig på att bolagsmannen personligen har en kvittningsgill motfordran mot borgenären. Å andra sidan har även borgenären rätt att kvitta en privat skuld till bolagsmannen mot den egna fordringen mot bolaget.
Bolagsmannen kan hävda att skatte- eller avgiftsbeslutet mot bolaget är felaktigt. Beslutet har dock en allmän bevisverkan d.v.s. kan användas som bevisning och antas gälla även mot bolagsmannen.
Om beslutet är lagakraftvunnet får det i princip anses bindande gentemot bolagsmännen, se RH 1994:135. Visst utrymme för att beakta t.ex. klara felaktigheter i beslutet torde dock finnas.
Om bolaget fortfarande har talerätt mot det underliggande beslutet och om bolagsmannen har rätt att företräda bolaget, kan bolagsmannens invändningar som regel tas upp som en begäran om omprövning eller överklagande av beslutet. Parallellt med ansvarsärendet kommer då ett omprövningsärende eller överklagandeärende att löpa för bolaget. I det sammanhanget kan bolaget begära anstånd med betalningen. Medges bolaget anstånd gäller detta även mot bolagsmannen.
Har bolagsmannen ingen rätt att företräda bolaget kan det finnas anledning för bolagsmannen att förmå bolaget att begära omprövning eller överklaga beslutet om skatt, eftersom bolagsmannen har regressrätt mot bolaget för vad hen personligen tvingas betala.
En bolagsmans betalningsansvar är accessoriskt. Det innebär att om en fordran av någon anledning inte längre kan göras gällande mot bolaget kan den heller inte göras gällande mot bolagsmannen. Detta brukar också kallas principen om ansvarsidentitet. Detta gäller även om bolagsmannens betalningsskyldighet fastställts genom en lagakraftvunnen dom. När det gäller skattefordringar och beräkningen av preskriptionstid finns det dock ett undantag från accessoriteten, vilket innebär att ett beslutat betalningsansvar för en bolagsman kvarstår trots att huvudfordran har preskriberats.
Principen om ansvarsidentitet har ansetts ha företräde framför bestämmelsen i dåvarande 21 § ackordslagen (1970:847) om fortsatt medansvar efter offentligt ackord (NJA 1989 s. 92). Motsvarande bestämmelser finns numera i 3 kap. 9 § FrekL och 12 kap. 22 § KL. Enligt dessa bestämmelser förlorar inte en borgenär sin rätt mot borgensmän eller andra som förutom gäldenären svarar för fordringen. Dessa bestämmelser gäller alltså inte bolagsmans ansvar enligt 2 kap. 20 § HBL. När bolagets betalningsskyldighet sätts ned genom offentligt ackord sätts bolagsmännens ansvar ned i motsvarande mån. Läs mer om ansvarsidentitet under Solidaransvarets begränsningar.
Ansvarsidentiteten gör att det inte går att jämka en bolagsmans ansvar för bolagets skuld på grund av omständigheter som inte är hänförliga till bolaget (NJA 1989 s. 519).
Om borgenären fört talan endast mot bolaget gäller ett lagakraftvunnet avgörande mot bolaget även mot en bolagsman. Om bolaget har friats från en tvistig skuld gäller avgörandet således även för bolagsmannen. Har å andra sidan bolaget blivit förpliktigat är ett lagakraftvunnet avgörande i princip bindande även för bolagsmannen (se HD:s uttalanden i NJA 1985 s. 466 och NJA 1989 s. 519). Om den aktuella bolagsmannen har företrätt bolaget i samband med tvisten mot bolaget har bolagsmannen också haft skyldighet att tillvarata bolagets intressen genom att åberopa alla relevanta omständigheter i fråga om bolagets förpliktelse. Vinner avgörandet laga kraft gäller det följaktligen också i en senare process mot bolagsmannen.
Undantag från bundenheten torde dock gälla för en bolagsman som avgått ur bolaget eller som av annan anledning saknat möjlighet att företräda bolaget i tvisten och som kan visa att den som företrätt bolaget gjort medgivanden som gått utöver dennes befogenhet eller i övrigt inte tagit tillvara bolagets intressen med tillräcklig omsorg.
Innan ett beslut om skatt mot bolaget vunnit laga kraft är det heller inte bindande mot bolagsmännen (NJA 1989 s. 519). I ett ansvarsärende mot en bolagsman kan denne då få prövat de invändningar hen kan ha om att bolaget inte haft någon skattskyldighet. Om bolagsmannen fortfarande har rätt att företräda bolaget torde i praktiken detta komma att ske genom en parallell omprövning av beslutet om skatt mot bolaget.
Bolagsmän har alltid full frihet att anföra egna grunder för att de inte är bundna av bolagets förpliktelse. De kan t.ex. invända att de inte har varit bolagsmän därför att det inte har förelegat ett giltigt bolagsavtal eller därför att de utträtt när förpliktelsen uppkom.
En bolagsman kan också åberopa att det finns ett avtal mellan bolagsmannen och borgenären att bolagsmannen inte ska vara bunden av bolagets förpliktelse. Om avtalet har godkänts av övriga bolagsmän är det giltigt och medför då att borgenären har att hålla sig till bolaget och övriga bolagsmän. Dessa får då betala en större del av skulden eftersom de inte har regressrätt mot bolagsmannen.
Bolagsmannen kan åberopa att hen har utträtt ur handelsbolaget. En bolagsman som avgår svarar inte för de avtal som bolaget ingår efter avgången om bolagets avtalspart kände till eller borde känt till att bolagsmannen avgått (20 kap. 22 § HBL). Det som har införts i handelsregistret och publicerats i PoIT förutsätts ha kommit till tredje mans kännedom (19 § HRL).
Hur dessa bestämmelser ska tolkas när staten är skatteborgenär har varit föremål för skilda uppfattningar, se t.ex. RÅ 1990 ref. 50 (nedan). Vid beslut enligt 59 kap. 11 § SFL får det anses vara den faktiska tidpunkten för avgången som är avgörande för omfattningen av bolagsmannens ansvar.
Det är bolagsmannen som har att inge bevisning om den faktiska avgången.
Högsta förvaltningsdomstolen fann i RÅ 1990 ref. 50 att bolagsmannen inte hade arbetsgivaransvar enligt 77 § UBL och 10 § USAL eftersom skattefordringarna uppkommit efter att bolagsmannen faktiskt avgått ur bolaget. Bolagsmannen hade av beskattningsmyndigheten påförts ansvar för bolagets källskatt och arbetsgivaravgifter som uppkommit efter att hen avgått, men innan avgången registrerades i handelsregistret. I Högsta förvaltningsdomstolens motivering angavs:
Lokala skattemyndigheten kan visserligen inte anses ha känt till eller ha bort känna till C…S… avgång ur bolaget innan denna registrerats. Skattemyndighetens krav är emellertid oberoende av vem som är bolagsman och kan inte liknas vid de anspråk som en godtroende kontrahent till bolaget kan ha att ställa på fullgörandet av en avtalsförpliktelse.
Högsta förvaltningsdomstolen ansåg därför att staten i sin roll som skatteborgenär – på liknande grunder som Högsta domstolen tidigare anfört i NJA 1989 s. 519 rörande tillämpningen av 2 kap. 18 § HBL – inte är att likställa med en sedvanligt rättshandlande medkontrahent till bolaget. Vad som anges i 2 kap. 22 § andra meningen HBL ansågs därför inte tillämpligt på skattefordringar.