OBS: Detta är utgåva 2020.11. Visa senaste utgåvan.
Vissa typer av förelägganden får alltid förenas med vite, medan det i andra fall krävs att det finns skäl att anta att den som föreläggs annars inte skulle följa föreläggandet.
Under vissa förutsättningar råder vitesförbud.
För att en myndighet ska ha rätt att förena ett föreläggande med vite krävs det att det finns ett uttryckligt stöd i lag (1 § första stycket viteslagen). Skatteverkets rätt att förena ett föreläggande med vite i ärenden enligt SFL finns i 44 kap. 1 och 2 §§ SFL. Det finns inte något krav på att ett vitesföreläggande ska ha föregåtts av ett föreläggande. Det betyder exempelvis att om en förfrågan inte har besvarats eller lett till önskat resultat så är det möjligt att förelägga med vite. Innan ett vitesföreläggande används i en sådan situation måste en bedömning göras av om det finns omständigheter som innebär att vitesförbudet kan inträda.
Ett föreläggande får inte förenas med vite om det kan antas att den som föreläggs saknar faktisk eller rättslig möjlighet att följa föreläggandet (2 § andra stycket viteslagen). Om det t.ex. är känt för Skatteverket att en person inte har en viss rättshandling och inte heller har någon möjlighet att skaffa fram den, får alltså vite inte användas.
Förelägganden som syftar till att möjliggöra tillsyn och kontroll får alltid förenas med vite. I dessa situationer har den som ska föreläggas redan vägrat att fullgöra någon skyldighet som personen har, när frågan om ett föreläggande blir aktuell (prop. 2010/11:165 s. 882). De situationer det handlar om regleras i 44 kap. 1 § SFL och redogörs för nedan.
Skatteverket får förelägga den som revideras att fullgöra de skyldigheter inom revisionen som framgår av 41 kap. 8–11 §§ SFL. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (41 kap. 12 § och 44 kap. 1 § SFL).
Ett revisionsbeslut måste vara i sin ordning för att det ska vara möjligt att rikta ett föreläggande förenat med vite mot den som vid en revision anses missköta sina skyldigheter. Det betyder att de formella krav som ställs på ett revisionsbeslut ska vara uppfyllda. Det ska också vara proportionerligt.
I ett mål hos Högsta förvaltningsdomstolen har Skatteverkets beslut om revision för att hämta in uppgifter om annan ansetts oproportionerliga då det för den reviderade saknats möjlighet att på ett effektivt sätt föra talan om vilka handlingar som kan vara sådana att de ska undantas från granskning då handlingarna avsett andra t.ex. uppgifter om vad advokaters klientuppdrag avser. Domstolen ansåg att revisionsbesluten inte kunnat läggas till grund för ett beslut om vitesföreläggande (HFD 2012 ref. 12).
Se även Skatteverkets rättsfallskommentar om vite vid revisionsbeslut som inte var proportionerligt och sidan om proportionalitetsprincipen.
I syfte att möjliggöra tillsyn över kassaregister får Skatteverket förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter att tillhandahålla handlingar och lämna de upplysningar som behövs för tillsynen när Skatteverkets begärt det (42 kap. 5 § andra stycket och 44 kap. 1 § SFL).
Skatteverket får förelägga den som, vid ett kontrollbesök för kassaregister, inte tillhandahåller kontrollremsa, uppgifter från journalminne eller tömningskvitto för kontroll av hur försäljningar har registrerats i kassaregistret trots att Skatteverket begärt dessa. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (42 kap. 7 § andra stycket och 44 kap. 1 § SFL).
Även i andra fall än de som omfattas av 44 kap. 1 § SFL så får ett föreläggande förenas med vite. Då gäller som en särskild förutsättning att det finns anledning att anta att föreläggandet annars inte följs (44 kap. 2 § SFL).
De förelägganden som kan bli aktuella att förena med vite med stöd i 44 kap. 2 § SFL är bl.a. förelägganden som skett med stöd av bestämmelserna i 37 kap. SFL. Som exempel kan nämnas föreläggande om att lämna deklaration enligt 37 kap. 4 § SFL, lämna uppgifter enligt 37 kap. 6 § SFL eller tredjemansförelägganden enligt 37 kap. 9 § SFL.
Fullgörandeförelägganden som har beslutats med stöd av bestämmelsen i 39 kap. 17 § SFL får förenas med vite. Det kan t.ex. handla om ett föreläggande till en näringsidkare om att fullgöra skyldigheten att skaffa en personalliggare eller att använda kassaregister (prop. 2010/11:165 s. 865 och 883).
Det ställs inte några högre krav beträffande de omständigheter som kan innebära en grund för antagandet att föreläggandet annars inte kommer följas. Det bör vara tillräckligt att det finns någon omständighet som ger anledning till misstanke om att den som föreläggs är ovillig att följa ett föreläggande utan vite.