OBS: Detta är utgåva 2021.14. Visa senaste utgåvan.
Skattskyldigheten för energiskatt på el gäller för producenter, nätinnehavare, de som är godkända som frivilligt skattskyldiga och de som för in el till Sverige via ett elnät för vilket koncession inte meddelats.
Den som i Sverige framställer skattepliktig el (producent) är skattskyldig (11 kap. 5 § första stycket 1 LSE).
Om flera aktörer är inblandade vid produktion av el anser Skatteverket att den som ursprungligen har rätt att förfoga över elen, d.v.s. den ursprunglige ägaren, ska anses framställa elen i den mening som avses i 11 kap. 5 § första stycket LSE.
Högsta förvaltningsdomstolen har fastställt ett förhandsbesked i vilket Skatterättsnämnden bedömde att en ekonomisk förening producerade vindkraft.
Föreningen uppgav att föreningen ägde vindkraftverken, men upplät elproduktionskapaciteten till medlemmarna. Enligt föreningens stadgar hade föreningen till ändamål att främja sina medlemmars ekonomiska intressen genom driftansvar och i egen regi producera vindkraft för medlemmarnas egen konsumtion. Medlemmarna deltog i verksamheten som konsumenter och finansiärer. Varje insats berättigade till vindenergi motsvarande de tecknade insatsernas andel av årsproduktionen. Verksamheten finansierades med av föreningsstämman beslutad driftavgift för vindkraftproducerad el (HFD 2012 not. 20). Fråga i målet var även om föreningen levererade el till sina medlemmar. Eftersom 11 kap. 5 § LSE ändrats så att skattskyldighet vid leverans av el tagits bort är domen inte längre aktuell i den delen.
Skatterättsnämnden har bedömt att ett bolag som under vissa förutsättningar leasar en andel av ett vindkraftverk inte genom det förfarandet ska anses framställa el.
Skatterättsnämnden bedömde att det i ärendet aktuella förfarandet innebar att ägaren av vindkraftverket i realiteten inte hade överfört en fullständig förfoganderätt till vindkraftverket till bolaget. Den ekonomiska risken för vindkraftverkets verksamhet ansågs i egentlig mening ligga kvar hos ägaren av vindkraftverket. Bolaget finansierade ägarens kostnader genom en leasingavgift och fick som motprestation en del av resultatet. Ägaren av vindkraftverket ansågs därigenom vara den som framställer elen. Bolaget ansågs inte vara skyldig att betala energiskatt (SRN dnr 23-17/I).
Skatteverket delar Skatterättsnämndens uppfattning att bolaget vid de aktuella förutsättningarna inte ska anses vara skattskyldig som producent.
Kammarrätten har bedömt att ett bolag som under vissa förutsättningar leasar ett helt solkraftverk inte ska anses framställa skattepliktig el (producent).
Kammarrätten bedömde att ägaren (leasinggivaren) av solkraftverket inte hade överfört någon fullständig förfoganderätt till bolaget. Den ekonomiska risken för solkraftverkets verksamhet ansågs i egentlig mening ligga kvar hos leasinggivaren. Leasinggivaren ansågs därför vara den som framställde den skattepliktiga elen (KRSU 2020-11-26, mål nr 2239-20).
Skatteverket delar kammarrättens uppfattning att bolaget vid de aktuella förutsättningarna inte ska anses vara skattskyldig som producent.
Skattskyldig enligt första stycket 1 är inte den som framställer el enbart i enlighet med 2 § första stycket 1 a och b (11 kap. 5 § andra stycket LSE).
El framställs i enlighet med 11 kap. 2 § första stycket 1 a och b LSE om elen framställs i en anläggning med en sammanlagd installerad generatoreffekt av mindre än 50 kilowatt av någon som förfogar över en sammanlagd installerad generatoreffekt av mindre än 50 kilowatt. Om el framställs från vind, vågor, sol eller annan energikälla utan generator ska beaktas vad som anges i 11 kap. 2 § andra stycket LSE om effektgränser. Om el framställs från olika källor ska effekterna läggas samman enligt vad som anges i 11 kap. 2 § tredje stycket LSE (jfr prop. 2015/16:1 s. 345).
Anledningen till att den som framställer el enbart i enlighet med11 kap. 2 § första stycket 1 a och b undantas från skattskyldighet som producent är att undvika att aktörer som framställer el i mindre skala för egen förbrukning och enbart matar in överskottsproduktion till det koncessionspliktiga elnätet ska bli skattskyldiga som producenter (jfr prop. 2015/16:1 s. 306).
Undantaget från skattskyldighet gäller i det fall producenten matar in el till det koncessionspliktiga elnätet varvid den inmatade elen blir skattepliktig (jfr prop. 2015/16:1 s. 345).
Den som i Sverige är nätinnehavare är skattskyldig (11 kap. 5 § första stycket 2 LSE). Med nätinnehavare avses den som överför el med stöd av en koncession enligt 2 kap. ellagen (1 kap. 17 § LSE).
Den myndighet som är systemansvarig enligt 8 kap. 1 § ellagen är inte skattskyldig enligt första stycket 2 (11 kap. 5 § andra stycket LSE). Affärsverket Svenska kraftnät är den myndighet som är systemansvarig.
Den som i Sverige godkänts som frivilligt skattskyldig enligt 11 kap. 6 § LSE är skattskyldig (11 kap. 5 § första stycket 3 LSE).
Den som i Sverige innehar ett elnät för vilket koncession inte meddelats och som via detta elnät för in el till Sverige är skattskyldig (11 kap. 5 § första stycket 4 LSE).
Genom bestämmelsen blir den som för in el till Sverige utan att vara nätinnehavare skattskyldig, om inte elen går via ett elnät som innehas av en skattskyldig nätinnehavare. Bestämmelsen får ses som en säkerhetsåtgärd för att en olaglig införsel av el ska kunna beskattas, även om den i praktiken inte kan antas få någon betydelse (jfr prop. 2016/17:1 s. 299).
Den som för in el från Danmark via Öresundsbrons icke koncessionspliktiga nät för att försörja den svenska sidan av bron med el blir inte skattskyldig enligt första stycket 4 för införseln (jfr 11 kap. 5 § andra stycket LSE). Detta innebär att införseln inte medför skattskyldighet med krav på redovisning för varje händelse som medför skattskyldighet (jfr prop. 2020/21:1 s. 424).