OBS: Detta är utgåva 2021.14. Visa senaste utgåvan.
Ett faderskap kan registreras i folkbokföringen om det har fastställts i utlandet genom presumtion, bekräftelse eller dom som erkänns här i landet.
Faderskapspresumtion är en rättslig princip som innebär att då en gift kvinna föder barn presumeras (anses) hennes make vara far till barnet. En utländsk faderskapspresumtion är giltig i Sverige om mannen anses som barnets far enligt lagen i det land där barnet vid födelsen fick hemvist. Om barnet inte har någon presumtiv far enligt hemvistlandets lag får frågan prövas enligt lagen i det land där barnet vid födelsen blev medborgare (2 § IFL).
En utländsk faderskapspresumtion är giltig även om äktenskapet mellan modern och fadern inte kan erkännas i Sverige. Äktenskapet måste dock vara giltigt enligt lagen i det land mot vilken frågan om faderskapspresumtionen prövats, d.v.s. lagen i det land barnet vid födelsen antingen fick hemvist eller blev medborgare.
Om barnet vid födelsen fick hemvist i Sverige ska faderskapsfrågan alltid bedömas enligt svensk lag, d.v.s. enligt reglerna i FB (2 § sista meningen IFL).
I vissa utländska lagar finns bestämmelser som anger att en man blir rättslig far till ett barn om han ingår äktenskap med modern efter barnets födelse (legitimation). Ett sådant faderskap kan inte erkännas i Sverige med stöd av 2 § IFL eftersom bedömningen ska göras utifrån förhållandena vid barnets födelse.
För att ett utländskt presumerat faderskap ska kunna registreras i folkbokföringen måste det alltså vara visat
Att en man är presumtiv far kan visas genom uppvisade av exempelvis ett födelsebevis, civilregisterutdrag eller annan handling som visar att mannen var gift med barnets moder vid tidpunkten för födelsen.
I NFL finns bestämmelser om erkännande av faderskapsavgöranden från ett annat nordiskt land än Sverige. NFL reglerar emellertid inte frågan om faderskapspresumtioner. Giltigheten av nordiska faderskapspresumtioner får därför i stället bedömas utifrån de allmänna reglerna om utländska presumtioner i 2 § IFL.
Huvudregeln är att en lagakraftvunnen faderskapsdom eller en fastställelse av faderskap i annan form från Danmark, Finland, Island eller Norge gäller även i Sverige. Med dom jämställs en förlikning som har ingåtts inför domstol i Danmark. Med fastställelse i annan form avses som regel en faderskapsbekräftelse (1 och 2 §§ NFL).
Ett nordiskt faderskapsavgörande gäller dock inte i Sverige i följande situationer (3 § NFL).
Frågan om ett utomnordiskt faderskapsavgörande kan erkännas i Sverige bedöms enligt reglerna i IFL. Giltigheten av utländska faderskapsdomar regleras i 7 § IFL och giltigheten av utländska faderskapsbekräftelser i 8 § IFL.
En fastställelse av faderskap genom ett avgörande av utländsk domstol gäller enligt 7 § första stycket IFL i Sverige om
En förutsättning för erkännande är att den utländska domstolen måste ha prövat frågan om faderskap i sak. Skulle däremot mannen eller någon annan person enbart ha intygat inför domstolen vem som är far till barnet utan att faderskapsfrågan har prövats så är det inte ett domstolsavgörande som kan erkännas i Sverige. Sådana intyganden benämns ibland affidavit.
I 7 § andra stycket IFL anges vissa situationer när ett utländskt domstolsavgörande om faderskap inte kan erkännas i Sverige trots att de grundläggande förutsättningarna i paragrafens första stycke är uppfyllda. Bestämmelserna innebär att det utländska avgörandet inte ska erkännas i följande situationer:
Enligt 12 § IFL ska ett utländskt faderskapsavgörande inte erkännas om det är uppenbart oförenligt med grunderna i den svenska rättsordningen (ordre public). En man kan t.ex. ofrivilligt, genom hot eller tvång, ha yttrat sig inför domstol i ett faderskapsmål. I en sådan situation måste personen göra Skatteverket uppmärksam på att nämnda omständigheter har förekommit vid domstolsförhandlingen.
I förarbetena till 12 § IFL anges att det strider mot ordre public att erkänna en utländsk faderskapsdom om det står i det närmaste klart att den inte överensstämmer med de biologiska förhållandena (prop. 1984/85:124 s. 31–35, 61 och 62). Om det i en utländsk dom fastställs mer än en far till ett och samma barn så kan avgörandet därför endast erkännas i den del det överensstämmer med barnets genetiska far. Det förhållandet att samtycke som grund för faderskap under senare år har godtagits i fler fall i svensk intern rätt innebär inte att man vid tillämpning av IFL kan ha andra utgångspunkter än de som kommer till uttryck i förarbetena till den lagen. Detta innebär bland annat att det inte är möjligt att erkänna en utländsk fastställelse av faderskapet för en man som har genomgått ett surrogatarrangemang i utlandet och där man vid behandlingen av surrogatmodern har använt en annan mans spermier. Ett sådant förfarande kan inte ligga till grund för fastställande av faderskap enligt svensk rätt eftersom det inte överensstämmer med de biologiska förhållandena (SOU 2016:11 s. 498 och 526).
Giltigheten av en utländsk faderskapsdom kan prövas av allmän domstol. Om domstolen beslutar att det utländska faderskapet gäller i Sverige är detta bindande för Skatteverket, andra myndigheter och enskilda. Ansökan till domstol kan göras av någon av parterna i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Ansökan kan även göras av svensk myndighet – till exempel Skatteverket – som har att pröva frågan om erkännande och det finns behov av att frågan prövas av domstol. (9 § IFL).
Ett faderskap som är fastställt genom domstolsavgörande kan normalt visas genom uppvisande av den lagakraftvunna domen.
En utländsk faderskapsbekräftelse är giltig i Sverige under de förutsättningar som anges i 8 § IFL.
En grundläggande förutsättning för att en utländsk bekräftelse ska vara giltig i Sverige är att bekräftelsen är giltig enligt lagen i det land där barnet eller den som har lämnat bekräftelsen hade hemvist eller var medborgare. Det är förhållandena vid tidpunkten för bekräftelsen som ska ligga till grund för bedömningen (8 § första stycket IFL). För att bekräftelsen ska vara giltig i Sverige är det tillräckligt att den uppfyller de formkrav som gällde enligt lagen i det land den lämnades. Bekräftelsen behöver alltså inte uppfylla de krav som gäller för svenska faderskapsbekräftelser (8 § andra stycket IFL).
Även om de grundläggande förutsättningarna i 8 § första och andra styckena IFL är uppfyllda så kan den utländska faderskapsbekräftelsen inte erkännas i följande situationer (8 § tredje stycket IFL).
Om en man har utsatts för tvång eller hot i samband med faderskapsbekräftelsen så är den inte giltig i Sverige med stöd av 12 § IFL (ordre public). Ett erkännande av faderskap genom bekräftelse är en rättshandling (förklaring) som ska göras frivilligt av mannen. I en sådan situation så måste någon av parterna göra Skatteverket uppmärksam på att nämnda omständigheter har förekommit i samband med bekräftelsen.
Ett faderskap kan normalt visas genom uppvisande av bekräftelsehandlingen eller motsvarande.