OBS: Detta är utgåva 2021.2. Sidan är avslutad 2023.
Registrering för redovisning enligt de särskilda ordningarna är en särskild hantering.
Registrering för mervärdesskatt enligt de allmänna reglerna följer av andra bestämmelser.
De särskilda ordningarna kommer från och med den 1 juli 2021 att utvidgas. Nedan redogörs för dessa nya regler. De bestämmelser som gäller för registrering fram till den 1 juli 2021 redogörs för på sidan registrering till och med den 30 juni 2021.
Bestämmelserna om särskilda ordningar utvidgas genom att:
De nya bestämmelserna var tänkta att börja tillämpas från och med 1 januari 2021 men med anledning av covid-19 beslutades att senarelägga datum för tillämpning till att gälla från och med den 1 juli 2021 (Rådets beslut [EU] 2020/1109, Kommissionens genomförandeförordning [EU] 2020/1318, Rådets genomförandeförordning [EU] 2020/1112 och Rådets förordning [EU] 2020/1108).
Ett företag som vill redovisa enligt någon av de särskilda ordningarna ska ansöka om detta hos en medlemsstat. Denna medlemsstat kallas identifieringsstat.
Under vissa förutsättningar krävs att företaget har en representant, i så fall är det representanten som gör ansökan.
Om Sverige ska vara identifieringsstat ska ansökan om att redovisa enligt någon av de särskilda ordningarna göras på elektronisk väg till Skatteverket (4 h § lag om särskilda ordningar). Bestämmelsen motsvaras av artikel 360, 369c och 369o i mervärdesskattedirektivet.
Efter en ansökan från ett företag ska Skatteverket fatta beslut om att detta är skyldigt att redovisa och betala mervärdesskatt enligt någon av de särskilda ordningarna. Om ansökan avser importordningen och företaget företräds av en representant ska Skatteverket besluta att representanten ska redovisa och betala mervärdesskatten enligt importordningen (4 § lag om särskilda ordningar).
För att ett företag ska få använda någon av de särskilda ordningarna krävs inte att företaget redan omsätter tjänster eller genomför distansförsäljning av varor. Det är tillräckligt att det finns en avsikt att genomföra sådana omsättningar till personer inom EU som inte är beskattningsbara personer. Inte heller behöver företaget ange exakt i vilka EU-länder man avser att ha sådana omsättningar i.
Ett företag utan etablering inom EU som vill använda tredjelandsordningen för sin försäljning av skattepliktiga tjänster inom EU får välja i vilken medlemsstat företaget vill vara registrerat (artikel 358a.2 i mervärdesskattedirektivet).
Tredjelandsordningen gäller alltså företag som varken har sitt säte eller något fast etableringsställe inom EU. Ett företag som har etablering inom EU kan i stället använda unionsordningen.
Samtliga nedan uppräknade förutsättningar måste vara uppfyllda för att Skatteverket ska kunna meddela ett identifieringsbeslut enligt tredjelandsordningen när ett företag ansöker om det (4 a § lag om särskilda ordningar).
Det ovan sagda gäller under förutsättning att det inte föreligger något hinder mot att fatta ett identifieringsbeslut.
Bestämmelsen i 4 a § lag om särskilda ordningar motsvarar artikel 359 samt till viss del definitionen av beskattningsbar person som inte är etablerad inom EU i artikel 358a.1 i mervärdesskattedirektivet.
När det gäller redovisning av mervärdesskatt anser Skatteverket att det räcker att konstatera att köparen inte är en beskattningsbar person för att svensk mervärdesskatt ska få redovisas genom tredjelandsordningen. Det gäller under förutsättning att det är fråga om omsättning av skattepliktiga tjänster som är gjord inom landet.
Följande uppgifter om företaget ska framgå av den ansökan som lämnas till Skatteverket:
Jämför artikel 3 och bilaga I i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/194 och artikel 360 och 361.1 i mervärdesskattedirektivet.
De förutsättningar som ska finnas för att Skatteverket efter ansökan från ett företag ska fatta ett identifieringsbeslut enligt unionsordningen kan delas in i följande tre grupper:
Samtliga nedan uppräknade förutsättningar måste vara uppfyllda (4 b § lag om särskilda ordningar).
Det ovan sagda gäller under förutsättning att det inte föreligger något hinder mot att fatta ett identifieringsbeslut.
Samtliga nedan uppräknade förutsättningar måste vara uppfyllda (4 c § lag om särskilda ordningar).
Det ovan sagda gäller under förutsättning att det inte föreligger några hinder mot att fatta ett identifieringsbeslut.
Samtliga nedan uppräknade förutsättningar måste vara uppfyllda (4 d § lag om särskilda ordningar).
Ett identifieringsbeslut ska inte fattas om det finns hinder mot ett sådant beslut.
Bestämmelserna motsvaras av artiklarna 369a och 369b i mervärdesskattedirektivet.
Utöver de uppgifter som motsvarar ansökan enligt tredjelandsordningen gäller för unionsordningen bland annat att företag även måste ange sitt registreringsnummer för mervärdesskatt eller skatteregistreringsnummer, namn och adress för vart och ett av de medlemsstater utanför identifieringsstaten som tilldelat dessa nummer där företaget har fasta etableringsställen eller från vilka varor försänds eller transporteras. Om ett företag är registrerat för mervärdesskatt i en annan medlemsstat men inte är etablerad i den medlemsstaten måste även det registreringsnumret anges. Det måste även anges om företaget är ett plattformsföretag enligt 6 kap. 10 § ML (artikel 3 och bilaga I i kommissionens genomförandeförordning [EU] 2020/194 ).
Samtliga nedan uppräknade förutsättningar måste vara uppfyllda för att Skatteverket ska kunna meddela ett identifieringsbeslut enligt importordningen när ett företag ansöker om det (4 e § lag om särskilda ordningar):
Ett identifieringsbeslut ska inte fattas om det finns hinder mot ett sådant beslut.
Beloppet 150 euro ska i svenska kronor motsvaras av samma belopp som belopp för tullfrihet för varor av ringa värde enligt artikel 23 i förordningen om tullbefrielse. För närvarande är beloppet 1 600 kr. Se även sidan Grundläggande om bestämmelserna från och med den 1 juli under rubriken Importordningen.
Ett företag får företrädas av endast en representant (4 f § lag om särskilda ordningar).
Bestämmelserna i 4 e–f § lag om särskilda ordningar motsvaras delvis av artiklarna 369l och 369m i mervärdesskattedirektivet.
Vilka uppgifter som ska lämnas vid ansökan om importordningen beror på om företaget måste använda representant eller inte.
Företag som är etablerade inom EU eller är etablerade i ett land som anges i kommissionens genomförandeakt och därför inte behöver en representant, ska lämna följande uppgifter:
Företag som saknar etablering inom EU och inte är etablerade i ett land som anges i kommissionens genomförandeakt måste utse en representant. För att representanten ska få tillämpa importordningen för företagets räkning måste representanten lämna följande uppgifter:
Dessutom ska representanten för varje företag denna ska företräda lämna följande uppgifter för att företaget ska få tillämpa importordningen:
När representant ska utses ska förutom de ovan uppräknade uppgifterna även bland annat uppgift lämnas om den medlemsstat där representanten har etablerat sitt säte eller har ett fast etableringsställe (artikel 3 och bilaga I i kommissionens genomförandeförordning [EU] 2020/194). Se även artikel 369p 1-3 i mervärdesskattedirektivet).
Om en ansökan gäller en mervärdesskattegrupp ska Skatteverket fatta identifieringsbeslutet för den huvudman som verket utsett för gruppen enligt 6 a kap. 4 § ML (4 i § lag om särskilda ordningar).
Ett identifieringsbeslut ska inte fattas om något av följande kriterier är uppfyllda (4 a § 5–6, 4 b § 6–8, 4 c § 4–6, 4 d § 4–6 och 4 e § 4–6 lag om särskilda ordningar):
Detta innebär t.ex. att om ett företag från ett land utanför EU har fått ett beslut om uteslutning från importordningen från t.ex. Tyskland kan detta företag inte medges ett identifieringsbeslut i Sverige för att tillämpa tredjelandsordningen under den tvåårsperiod som gäller från det att beslutet om uteslutning meddelades.
Ett företag som inte har sitt säte men har fasta etableringsställen inom flera länder i EU och som har valt Sverige som identifieringsstat är bundet av beslutet under det kalenderår anmälan gavs in och ytterligare två år. Detsamma gäller en representant som omfattas av identifieringsbeslut för importordningen (4 g § första stycket lag om särskilda ordningar).
Ett företag som saknar etablering inom EU och som har unionsintern distansförsäljning av varor eller försäljning av varor där försändningen eller transporten påbörjas och avslutas i samma EU-land i flera EU-länder kan välja ett av dessa länder som identifieringsstat. Om företaget har valt Sverige som identifieringsstat är det bundet av beslutet under det kalenderår anmälan gavs in och ytterligare två år (4 g § andra stycket lag om särskilda ordningar).
Bestämmelsen i 4 g § lag om särskilda ordningar motsvaras av artiklarna 369a.2 andra och tredje stycket och artikel 369l.3 andra stycket i mervärdesskattedirektivet.
Ett företag, eller dess representant, som omfattas av någon av de särskilda ordningarna ska på elektronisk väg underrätta Skatteverket om verksamheten upphör eller ändras så att villkoren för att redovisa och betala mervärdesskatt enligt den särskilda ordningen inte längre är uppfyllda. Detta gäller också om någon annan uppgift som tagits upp i ansökan om identifieringsbeslut har ändrats (8 § lag om särskilda ordningar). Bestämmelsen motsvarar artiklarna 360, 361.2, 369c, 369o och 369p i mervärdesskattedirektivet.
Underrättelsen ska lämnas senast den tionde dagen i månaden efter den då förändringen ägde rum (artikel 57h i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Skatteverket ska ge ett individuellt nummer (identifieringsnummer) till den som omfattas av ett identifieringsbeslut (7 § första stycket lag om särskilda ordningar).
Skatteverket ska på elektronisk väg underrätta ett företag som omfattas av tredjelandsordningen om det identifieringsnummer företaget tilldelats (jämför artikel 362 i mervärdesskattedirektivet).
Den som är identifierad enligt tredjelandsordningen behandlas inte som ett EU-företag för köp inom EU. Ett företag som har ett identifieringsbeslut för tredjelandsordningen får följaktligen inte använda det normala mervärdesskattesystemet för handel mellan EU-företag för att göra unionsinterna förvärv av varor eller för att köpa tjänster från EU-företag. Ett identifieringsnummer ska därför inte ses som ett VAT-nummer. Identifieringsnumret har konstruerats så att det inte ska kunna förväxlas med ett vanligt registreringsnummer för mervärdesskatt, VAT-nummer. Identifieringsnumret finns därmed inte heller med i VIES (VAT Information Exchange System) som används för att kontrollera om ett angivet nummer är ett registreringsnummer för mervärdesskatt i något EU-land.
Identifieringsnummer för tredjelandsordningen är konstruerat på följande sätt (artikel 3 och bilaga I, fotnot 1 i kommissionens genomförandeförordning [EU] 2020/194):
EU123456789
Förklaring till numret:
Om ett företag som omfattas av unionsordningen har ett registreringsnummer för mervärdesskatt ska det numret användas som identifieringsnummer (7 § andra stycket lag om särskilda ordningar, jfr artikel 57e första stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Ett företag som inte har ett registreringsnummer för mervärdesskatt ska alltså tilldelas ett sådant för att kunna registrera sig för unionsordningen.
Om ett företag omfattas av importordningen ska ett särskilt identifieringsnummer tilldelas företaget för tillämpning av importordningen. Om företaget företräds av en representant ska representanten dels få ett eget identifieringsnummer, dels ett identifieringsnummer för varje företag som representanten företräder. Identifieringsnumren får bara användas för tillämpning av importordningen (7 § tredje stycket lag om särskild ordning och motsvaras av artikel 369q i mervärdesskattedirektivet).
När företaget företräds av en representant ska representanten redovisa omsättningar för vart och ett av de företag som denna representerar. Redovisningen ska då ske under varje företags identifieringsnummer och får enbart avse omsättningar som omfattas av importordningen.
Representantens eget identifieringsnummer får inte användas för att deklarera mervärdesskatt på beskattningsbara transaktioner (artikel 57e andra stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Se även avsnitt 4.2.5 och 4.2.6 i förklarande anmärkningar om e-handel.
Identifieringsnummer för importordningen består av 12 alfanumeriska tecken och är konstruerat på följande sätt (artikel 3 och bilaga I, fotnot 2-3 i kommissionens genomförandeförordning [EU] 2020/194):
Företagets identifieringsnummer: IM1234567890
Representantens identifieringsnummer: IN1234567890
Identifieringsnumret för importordningen kommer att vara tillgängligt för samtliga tullmyndigheter inom EU. Tullen kontrollerar om identifieringsnumret är giltigt. Den som anmäler varans ankomst till tullen kan dock inte kontrollera numrets giltighet utan numret kan enbart kontrolleras av Tullen (se avsnitt 4.2.8 i förklarande anmärkningar om e-handel).
Ett företag som genom användning av ett elektroniskt gränssnitt möjliggör distansförsäljning av varor från ett land utanför EU (d.v.s. ett plattformsföretag) ska ange sitt tilldelade identifieringsnummer för importordningen (IOSS) till samtliga underliggande leverantörer. Om inte så sker kan Tullverket komma ta ut mervärdesskatt på importen. För att undvika fusk med identifieringsnumret behöver plattformsföretaget ställa krav på den underliggande leverantören att denna ska hantera identifieringsnumret på ett korrekt sätt. Se även avsnitt 4.2.10, exempel 31-36 i förklarande anmärkningar om e-handel.
Om företaget byter representant måste företaget via den nya representanten få ett nytt identifieringsnummer. Det tidigare identifieringsnumret måste meddelas identifieringsstaten i samband med att den nya representanten ansöker om ett nytt identifieringsnummer för företaget. Detta gäller även om representanten är den samma men representanten byter identifieringsstat (se avsnitt 4.2.10 exempel 38 i förklarande anmärkningar om e-handel).
Omfattningen av de särskilda ordningarna skiljer sig åt.
Tredjelandsordningen omfattar samtliga skattepliktiga tjänster som säljs till någon som inte är en beskattningsbar person och som enligt beskattningslandsreglerna ska beskattas i ett EU-land.
Även unionsordningen omfattar samtliga typer av tjänster. Däremot får inte unionsordningen tillämpas på de tjänster som tillhandahålls i ett EU-land där företaget har etablerat sitt säte eller har ett fast etableringsställe. Sådana tillhandahållanden ska redovisas enligt allmänna regler i det landet (artikel 57c i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011). Det gäller även om försäljningen sker utan medverkan av det fasta etableringsstället (avsnitt 3.2.3 punkt 1 andra stycket i förklarande anmärkningar om e-handel). Om företaget däremot saknar etablering men är registrerat för mervärdesskatt, kan redovisning ske i unionsordningen.
Unionsordningen omfattar även unionsintern distansförsäljning av varor. Även försäljning av varor inom ett och samma EU-land omfattas under vissa omständigheter. Dessa är när säljaren saknar etablering inom EU och omsättningen sker genom ett elektroniskt gränssnitt som möjliggör dessa försäljningar, d.v.s. plattformsföretaget anses vara den som köper och säljer varan enligt 6 kap. 10 § ML. I dessa fall är det plattformsföretaget som kan tillämpa unionsordningen.
Importordningen omfattar inte tjänster utan får endast användas vid distansförsäljning av varor importerade från ett land utanför EU. Ordningen kan endast användas på varor som inte är punktskattepliktiga varor och försändelsen har ett verkligt värde på högst 150 euro. Även plattformsföretag, d.v.s. företag som genom användning av ett elektroniskt gränssnitt möjliggör distansförsäljning av dessa varor importerade från ett land utanför EU, kan använda importordningen.
Läs mer på sidan Grundläggande om bestämmelserna från och med den 1 juli 2021 under rubriken Importordningen.
Tidpunkten då den särskilda ordningen ska börja gälla skiljer sig åt.
Tredjelandsordningen och unionsordningen gäller som huvudregel från och med den första dagen i kalenderkvartalet efter det att ansökan kom in till Skatteverket (artikel 57d.1 första stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Om ansökan görs den 1 januari tillämpas den särskilda ordningen från och med den 1 april.
Om ansökan görs den 31 mars tillämpas den särskilda ordningen från och med den 1 april.
Om de varor eller tjänster som ska omfattas av tredjelands- eller unionsordningen tillhandahålls för första gången före den dag som anges ovan, ska ordningen tillämpas redan från och med dagen för tillhandahållandet. Förutsättningen är att ansökan görs senast den tionde dagen i den månad som följer på det första tillhandahållandet (artikel 57d.1 andra stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Möjligheten att använda detta undantag omfattar situationer när ett företag första gången säljer varor eller tjänster som ska omfattas av tredjelandsordningen eller unionsordningen.
Ett företag säljer elektroniska tjänster till privatpersoner inom EU (tredjelandsordningen) eller i ett annat EU-land (unionsordningen) för första gången den 15 december år 1.
Importordningen ska gälla från och med den dag då företaget eller dess representant tilldelats identifikationsnumret för importordningen (artikel 57d.2 i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Om ett företag eller en representant som utnyttjar unionsordningen eller importordningen flyttar sitt säte eller byter sitt fasta etableringsställe från det land som valts som identifieringsstat till en annan medlemsstat upphör den förstnämnda staten att vara identifieringsstat. Detta beror på att grunden för definitionen av identifieringsstat i artikel 369a första stycket 2 (unionsordningen) eller artikel 369l andra stycket 3 b–e (importordningen) i mervärdesskattedirektivet är att företaget eller representanten har antingen sitt säte eller ett fast etableringsställe i denna medlemsstat.
För att få fortsätta använda unions- eller importordningen ska företaget eller representanten underrätta behörig myndighet i det land där det har etablerat sitt säte, eller om företaget eller representanten inte har sitt säte inom EU, ett land där det har ett fast etableringsställe, d.v.s. den nya identifieringsstaten (artikel 57f.1 första och andra stycket samt artikel 57f.2 första och andra stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Ett företag som utnyttjar unionsordningen för leverans av varor och som inte är etablerad inom EU, ska som ny identifieringsstat ange det land från vilket företaget försänder eller transporterar varor (artikel 57f.1 andra meningen i andra stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Om företaget eller dess representant inte uppfyller kraven för byte av identifieringsstat ska identifieringsbeslutet återkallas.
Ändringen gäller från och med den dag då företaget eller representanten upphör att ha sitt säte eller fasta etableringsställe i den identifieringsstaten. Om ändringen gäller unionsordningen och avser leverans av varor ska ändringen gälla från och med den dag då företaget upphör försända eller transportera varor från den identifieringsstaten (artiklarna 57f.1 tredje stycket och 57f.2 tredje stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
För att få använda unions- eller importordningen utan avbrott vid bytet måste företaget eller representanten informera båda medlemsstaterna om ändringen senast den tionde dagen i den månad som följer på ändringen. Till den nya identifieringsstaten ska ansökan göras på samma sätt som för ett företag som för första gången vill använda unionsordningen (artikel 57h.2 i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Det som är avgörande är att uppgifterna inte lämnas senare än den tionde dagen i månaden efter förändringen. Om företaget inte uppfyller upplysningsskyldigheten inom den nämnda tiden tillämpas i stället huvudregeln för när den särskilda ordningen börjar gälla, se ovan. Det är den nya identifieringsstaten som beslutar om ett företag ska få fortsätta att tillämpa den särskilda ordningen men med denna stat som ny identifieringsstat.
Ett företag som använder unionsordningen flyttar och inrättar ett nytt säte i en annan medlemsstat den 15 april. Den 10 april informerade företaget den dåvarande identifieringsstaten om flyttningen. Först den 9 maj underrättar företaget den medlemsstat i vilken sätet inrättats. Denna medlemsstat blir ny identifieringsstat redan från och med den 15 april.
Senast den 31 juli ska företaget lämna in särskilda mervärdesskattedeklarationer till både den gamla och den nya identifieringsstaten.
Om företaget lämnar underrättelsen först den 15 maj kan den medlemsstat till vilket sätet flyttats bli identifieringsstat först från och med den 1 juli enligt huvudregeln. Redovisning av skatt för tiden 15 april–30 juni kan därför inte ske enligt den särskilda ordningen. Företaget kan i stället bli skyldigt att registrera sig för mervärdesskatt enligt allmänna regler i de länder där köparna är bosatta eller stadigvarande vistas.
Ett företag som använder unions- eller importordningen och som inte har sitt säte i EU får ändra sin identifieringsstat genom att välja en annan medlemsstat där företaget har ett fast etableringsställe. Företaget är bundet av identifieringsbeslutet under det berörda kalenderåret och de två efterföljande kalenderåren (4 g § lag om särskild ordning som motsvaras av artiklarna 369a.2 andra stycket och 369l.3 andra stycket i mervärdesskattedirektivet).
Vid ändring av medlemsstat på grund av att det fasta etableringsstället i den valda medlemsstaten flyttas till en annan medlemsstat upphör identifieringsbeslutet att gälla trots att tvåårsperioden inte har passerats, se ovan.
Den som omfattas av ett identifieringsbeslut måste lämna en särskild mervärdesskattdeklaration enligt den särskilda ordningen tills Skatteverket har beslutat att skyldigheten ska upphöra.
Identifieringsstaten ska återkalla ett identifieringsbeslut enligt någon av de särskilda ordningarna om något av kriterierna för uteslutning eller strykning inträffar (artikel 58.1 första stycket och 58.5 första stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Skatteverket ska återkalla ett identifieringsbeslut enligt tredjelandsordningen eller unionsordningen om något av följande kriterier inträffar(9 och 9 a §§ lag om särskilda ordningar):
Bestämmelserna motsvaras av artiklarna 363 och 369e i mervärdesskattedirektivet.
Skatteverket ska återkalla ett identifieringsbeslut enligt importordningen för ett företag som inte företräds av en representant om något av följande kriterier inträffar (9 b § lag om särskilda ordningar):
Utöver de ovan angivna punkterna ska Skatteverket återkalla ett identifieringsbeslut enligt importordningen när företaget företräds av en representant om (9 d § lag om särskilda ordningar):
Skatteverket ska återkalla ett identifieringsbeslut enligt importordningen för en representant om något av följande kriterier inträffar (9 c § lag om särskilda ordningar):
Bestämmelserna motsvaras av artikel 369r i mervärdesskattedirektivet.
Det är endast identifieringsstaten som är behörig att fatta beslut om att återkalla ett meddelat identifieringsbeslut (artikel 58.1 andra stycket och 58.5 andra stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
En konsumtionsstat kan inte själv besluta om att ett företag inte längre får använda en särskild ordning. Information från konsumtionsstaten är en uppgift som kan påverka identifieringsstatens beslut (artikel 58.1 tredje stycket och 58.5 tredje stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011). Vid beslut om återkallelse gäller identifieringsstatens nationella förfaranderegler.
Om minst ett av de kriterier för återkallande som anges ovan är tillämpligt ska återkallelse ske (artikel 58 första stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Om företaget inte har levererat några varor eller tillhandahållit några av tjänster i någon av konsumtionsstaterna under två år ska verksamheten antas ha avslutats. Vid återkallelse av denna anledning gäller ingen karenstid. Företaget kan när det inleder verksamheten på nytt börja använda en särskild ordning enligt de vanliga reglerna för när särskild ordning börjar gälla (artikel 58a i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Bestämmelsen förutsätter att s.k. noll-deklarationer har lämnats för hela den angivna tidsperioden. Om företaget inte har uppfyllt sin skyldighet att lämna deklarationer kan återkallande i stället ske p.g.a. att företaget ständigt bryter mot bestämmelserna.
Ett företag eller en representant ska anses ha ständigt brutit mot bestämmelserna i åtminstone följande fall (artikel 58b.2 i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Uppräkningen är inte uttömmande. Även i andra fall kan alltså ett företags identifieringsbeslut bli återkallat p.g.a. att företaget ständigt brutit mot bestämmelserna. Om en sådan situation som anges i uppräkningen föreligger är identifieringsstaten skyldig att utesluta företaget. Det finns alltså inte något utrymme för identifieringsstaten att inte återkalla beslutet i dessa fall.
Ett beslut om återkallelse av ett identifieringsbeslut avseende tredjelandsordningen eller unionsordningen gäller från och med den första dagen i kalenderkvartalet efter den dag när beslutet på elektronisk väg skickades till företaget (artikel 58.2 i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Vid återkallelse av ett identifieringsbeslut avseende importordningen gäller beslutet från och med den första dagen i månaden efter den dag när beslutet på elektronisk väg skickades till företaget (artikel 58.3 första stycket 58.5 fjärde stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Beslut om återkallelse av identifieringsbeslut avseende tredjelandsordningen eller unionsordningen skickas den 3 april. Återkallelsen gäller i detta fall från och med den 1 juli.
Om ett beslut om återkallelse av identifieringsbeslut avser importordningen och skickas den 3 april gäller återkallelsen från och med den 1 maj.
När ett företag använder tredjelandsordningen eller unionsordningen innebär återkallelsen att företaget ska registrera sig och redovisa mervärdesskatten i varje konsumtionsstat enligt allmänna regler för tiden efter det att återkallelsen har börjar gälla (artikel 58c i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011). Om återkallelsen avser importordningen innebär det att importen ska beskattas och köparen blir skattskyldig. Tullverket är beskattningsmyndighet. Se vidare på sidan Beskattning vid import under rubriken Om importordningen inte används.
Om återkallelsen beror på ändrat säte eller fast etableringsställe eller att platsen från vilken försändelsen eller transporten ändras gäller beslutet från dagen för denna förändring (artikel 58.2 andra meningen, 58.3 a och 58.5 a i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011). Jämför ovan vad gäller ändring av identifieringsstat.
Om återkallelsen avser importordningen och beror på att företaget eller dess representant ständigt bryter mot bestämmelserna för ordningen gäller beslutet från och med dagen efter den dag då beslutet sändes ut på elektronisk väg (artikel 58.3 b och 58.5 b i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Dock ska det identifieringsnummer som tilldelats för importordningen vara giltigt under den tid som krävs, maximalt två månader, för att importera de varor som levererats före dagen för återkallelsen (artikel 58.4 i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Ett företag som ständigt brutit mot bestämmelserna och fått sitt identifieringsbeslut återkallat av den anledningen får varken använda tredjelandsordningen eller unionsordningen i någon av medlemsstaterna under de närmast följande två åren efter den deklarationsperiod som återkallelsen beslutades (artikel 58b.1 första stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011). Detta gäller dock inte om återkallelsen bero på att representanten, som agerar på uppdrag av företaget, ständigt brutit mot bestämmelserna för importordningen. En representant som fått sitt identifieringsbeslut återkallat får inte agera som representant under två år efter den månad då återkallelsen beslutades (artikel 58b.1 andra och tredje stycket i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Ett företag som använder någon av de särskilda ordningarna får när som helst besluta att det inte längre vill använda en ordning. Det gäller även om företaget fortsätter att leverera varor eller tillhandahålla sådana tjänster som i och för sig omfattas av den särskilda ordningen. Företaget eller dess representant ska underrätta identifieringsstaten om att det inte längre vill utnyttja den särskilda ordningen.
Om företaget vill upphöra med att använda tredjelandsordningen eller unionsordningen ska underrättelse göras senast 15 dagar före utgången av kalenderkvartalet som föregår det kalenderkvartal då företaget vill upphöra använda ordningen. Upphörandet gäller från och med den första dagen i nästa kalenderkvartal. Efter upphörandet gäller de allmänna reglerna för företagets redovisning (artikel 57g.1 i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Om företaget vill upphöra med att använda importordningen ska företaget eller dess representant underrätta identifieringsstaten senast 15 dagar före utgången av månaden som föregår den månad då företaget vill upphöra använda ordningen. Upphörandet gäller från och med den första dagen i nästa månad. Företag får inte använda ordningen för leveranser från den dagen (artikel 57g.2 i rådets genomförandeförordning [EU] nr 282/2011).
Det är identifieringsstaten som beslutar om ett företag uppfyller förutsättningarna för att få använda någon av de särskilda ordningarna. Det är också identifieringsstaten som avgör om företaget inte längre uppfyller förutsättningarna för detta. Det är därmed identifieringsstatens förfaranderegler som gäller vid dessa beslut.
Skatteförfarandelagen gäller inte för mervärdesskatt som redovisas enligt lag om särskilda ordningar (2 kap. 4 § SFL). Lag om särskilda ordningar innehåller en rad bestämmelser om förfarande. Dessutom innehåller lagen hänvisningar till SFL. Systematiken innebär att SFL:s bestämmelser endast gäller om det uttryckligen anges i lag om särskilda ordningar.
Om Sverige är identifieringsstat ska Skatteverket ompröva ett beslut om identifiering eller återkallelse i följande fall (17 § första stycket lag om särskilda ordningar):
Skatteverket får normalt inte ompröva ett beslut i en fråga som har avgjorts av allmän förvaltningsdomstol. Men på begäran av den som beslutet gäller får Skatteverket ompröva en fråga som avgjorts av förvaltningsrätt eller kammarrätt genom beslut som har fått laga kraft om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett avgörande från Högsta förvaltningsdomstolen som har meddelats senare (17 § andra stycket lag om särskilda ordningar).
Skatteverket kan på eget initiativ ompröva ett beslut. När det gäller identifieringsbeslut får Skatteverket inte på eget initiativ ompröva till nackdel för den som beslutet gäller (17 § tredje stycket lag om särskilda ordningar). I dessa fall gäller i stället bestämmelserna om återkallelse av identifieringsbeslut (prop. 2013/14:224 s. 149).
En begäran om omprövning ska vara skriftlig. Begäran ska ha kommit in till Skatteverket senast två månader från dagen för beslutet (17 a § lag om särskilda ordningar). Att ansökan ska vara skriftlig innebär att en begäran om omprövning får göras per e-post eller på annan elektronisk väg. Något krav att ansökan ska vara undertecknad uppställs inte (prop. 2012/14:224 s. 149).
När Skatteverket på eget initiativ omprövar ett beslut till nackdel för den som beslutet gäller ska omprövningsbeslutet ha meddelats senast två månader från den dag då det beslut som omprövas meddelades (18 § första stycket lag om särskilda ordningar).
Bestämmelsen är inte tillämplig på beslut om identifiering. Skatteverket får inte ompröva sådana beslut till nackdel för den som det berör enligt 17 § tredje stycket lag om särskilda ordningar.
Omprövning till nackdel för den det berör skulle däremot kunna ske av ett återkallelsebeslut, t.ex. när det rör sig om bedömningen från vilken tidpunkt sätet eller ett fast etableringsställe förändrats på sådant sätt att företaget inte längre uppfyller förutsättningarna för att tillämpa den särskilda ordningen med Sverige som identifieringsstat (prop. 2013/14:224 s. 149f).
Om Skatteverket omprövar på eget initiativ och omprövningsbeslutet är till företagets fördel får verket meddela beslutet även efter två månader (18 § andra stycket lag om särskilda ordningar).
Ett beslut som avser identifiering eller återkallelse av ett identifieringsbeslut får överklagas av någon av följande (20 § första stycket lag om särskilda ordningar):
Ett överklagande ska ha kommit in senast två månader från den dag då det beslut som överklagas meddelades (20 § andra stycket lag om särskilda ordningar).
I 20 § tredje stycket lag om särskilda ordningar finns hänvisningar till ytterligare bestämmelser i 67 kap. SFL som gäller vid överklagande.
Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (20 § fjärde stycket lag om särskilda ordningar). Det motsvarar vad som gäller för beslut om registrering för mervärdesskatt enligt 67 kap. 27 § 1 SFL.
Vid prövning av frågor om identifiering och återkallelse ska vissa andra bestämmelser i SFL tillämpas (22 § lag om särskilda ordningar). Det gäller:
Den stat som ett företag har valt att identifiera sig i är endast en kontaktpunkt som förmedlar uppgifter och betalningar. Det är fortfarande de länder där omsättningarna sker, d.v.s. konsumtionsstaterna, som är beskattningsländer för dessa omsättningar. Det är därför viktigt att alla uppgifter som kommer in från företaget snabbt sänds vidare till respektive konsumtionsland.
När Skatteverket har identifierat ett företag eller dess representant enligt någon av de särskilda ordningarna och tilldelat ett identifieringsnummer ska övriga EU-länder meddelas. De uppgifter som Skatteverket fått från företaget eller dess representant och uppgift om det identifieringsnummer som tilldelats ska sändas elektroniskt till övriga EU-länder inom 10 dagar från utgången av den månad då informationen lämnades (artiklarna 47b.1–2 och 47c.1–2 i rådets förordning [EU] nr 904/2010).
Skatteverket ska utan dröjsmål på elektronisk väg informera övriga EU-länder om ett företag eller dess representant har fått sitt identifieringsbeslut avseende någon av de särskilda ordningarna återkallat (artiklarna 47b.3 och 47c.3 i rådets förordning [EU] nr 904/2010).