OBS: Detta är utgåva 2024.3. Visa senaste utgåvan.
Vissa typer av förelägganden får alltid förenas med vite, medan det i andra fall krävs att det finns skäl att anta att den som föreläggs annars inte skulle följa föreläggandet.
Under vissa förutsättningar råder vitesförbud.
För att en myndighet ska ha rätt att förena ett föreläggande med vite krävs det att det finns ett uttryckligt stöd i lag (1 § första stycket viteslagen). Skatteverkets rätt att förena ett föreläggande med vite i ärenden enligt SFL finns i 44 kap. 1 och 2 §§ SFL. Det finns inte något krav på att ett vitesföreläggande ska ha föregåtts av ett föreläggande. Det betyder exempelvis att om en fråga inte har besvarats eller inte besvarats fullständigt så är det möjligt att förelägga med vite. Innan ett vitesföreläggande används måste en bedömning göras av om det finns omständigheter som innebär att vitesförbudet kan inträda.
Ett föreläggande får inte förenas med vite om det kan antas att den som föreläggs saknar faktisk eller rättslig möjlighet att följa föreläggandet (2 § andra stycket viteslagen). Om det t.ex. vid föreläggande enligt 37 kap. 9 § SFL, är känt för Skatteverket att en person inte har en viss uppgift och inte heller har någon möjlighet att skaffa fram den, får alltså vite inte användas.
Förelägganden som syftar till att möjliggöra tillsyn och kontroll får alltid förenas med vite. I dessa situationer har den som ska föreläggas redan vägrat att fullgöra någon skyldighet som personen har, när frågan om ett föreläggande blir aktuell (prop. 2010/11:165 s. 882). De situationer det handlar om regleras i 44 kap. 1 § SFL och redogörs för nedan.
Skatteverket får förelägga den som revideras att fullgöra de skyldigheter inom revisionen som framgår av 41 kap. 8–11 §§ SFL. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (41 kap. 12 § och 44 kap. 1 § SFL).
Ett revisionsbeslut måste uppfylla de formella krav som ställs på ett revisionsbeslut för att det ska vara möjligt att rikta ett föreläggande förenat med vite mot den som vid en revision inte uppfyller sina skyldigheter. Det betyder att de formella krav som ställs på ett revisionsbeslut ska vara uppfyllda. Revisionsbeslutet ska också vara proportionerligt.
I ett mål hos Högsta förvaltningsdomstolen har Skatteverkets beslut om revision för att hämta in uppgifter om annan ansetts oproportionerliga då det för den reviderade saknats möjlighet att på ett effektivt sätt föra talan om vilka handlingar som ska undantas från granskning. I målet var bland annat fråga om uppgifter om vad advokaters klientuppdrag avser. Domstolen ansåg att revisionsbesluten inte kunnat läggas till grund för ett beslut om vitesföreläggande (HFD 2012 ref. 12).
Se även sidan om proportionalitetsprincipen.
I syfte att möjliggöra tillsyn över kassaregister får Skatteverket förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter att tillhandahålla handlingar och lämna de upplysningar som behövs för tillsynen när Skatteverkets begärt det (42 kap. 5 § andra stycket och 44 kap. 1 § SFL).
Skatteverket får förelägga den som, vid ett kontrollbesök för kassaregister, inte tillhandahåller kontrollremsa, uppgifter från journalminne eller tömningskvitto för kontroll av hur försäljningar har registrerats i kassaregistret trots att Skatteverket begärt dessa. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (42 kap. 7 § andra stycket och 44 kap. 1 § SFL). Eftersom det kan bli fråga om att t.ex. ta ut en kontrollavgift, är möjligheterna, med hänsyn till vitesförbudet, att förena föreläggandet med vite dock mycket små.
Även i andra fall än de som omfattas av 44 kap. 1 § SFL så får ett föreläggande förenas med vite. Då gäller som en särskild förutsättning att det finns anledning att anta att föreläggandet annars inte följs (44 kap. 2 § SFL).
De förelägganden som kan bli aktuella att förena med vite med stöd i 44 kap. 2 § SFL är bl.a. förelägganden som skett med stöd av bestämmelserna i 37 kap. SFL. Som exempel kan nämnas föreläggande om att lämna deklaration enligt 37 kap. 4 § SFL, att lämna uppgift enligt 37 kap. 6 § SFL samt att lämna uppgift om en rättshandling med någon annan enligt 37 kap. 9 § SFL.
Fullgörandeförelägganden som har beslutats med stöd av bestämmelsen i 39 kap. 17 § SFL får förenas med vite. Det kan t.ex. handla om ett föreläggande till en näringsidkare om att fullgöra skyldigheten att skaffa en personalliggare eller att använda kassaregister (prop. 2010/11:165 s. 865 och 883).
Det ställs inte några högre krav beträffande de omständigheter som kan innebära en grund för antagandet att föreläggandet annars inte kommer följas. Det bör vara tillräckligt att det finns någon omständighet som ger anledning till misstanke om att den som föreläggs är ovillig att följa ett föreläggande utan vite. En sådan omständighet kan t.ex. vara att en fråga ställts och den enskilda har inte svarat på denna.
Beslut om vitesföreläggande kan fattas mot utländska juridiska personer. Myndighetsutövningen sker i Sverige, eftersom Skatteverkets beslut om vitesföreläggande fattas inom landet. Skatteverket vidtar därför inte någon åtgärd inom någon annan stats territorium när beslutet om vitesföreläggande fattas. Då beslut om vitesföreläggande fattas i Sverige finns det inget som hindrar att Skatteverket vitesförelägger såväl svenska företag med verksamhet utomlands som utländska företag med verksamhet i Sverige så länge företagen är eller kan antas vara uppgiftsskyldiga enligt svensk intern rätt. Ett sådant vitesföreläggande kan t.ex. avse att lämna uppgift för att kontrollera eller fullgöra uppgiftsskyldigheten.
Ett vitesföreläggande kan även avse kontroll av annans uppgiftsskyldighet, vid ett sådant vitesföreläggande krävs alltid att företaget som föreläggs är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen alternativt är en annan juridisk person än dödsbo.
I vissa situationer får ett föreläggande som skett med stöd av bestämmelsen i 37 kap. 12 § SFL att lämna uppgifter som skulle ha lämnats i en ansökan om godkännande för tonnagebeskattning förenas med vite. Sådana vitesförelägganden kan vara begränsade av vitesförbud enligt 44 kap. 3 a § SFL.