OBS: Detta är utgåva 2023.10. Visa senaste utgåvan.
Nettomarginalmetoden är den fjärde av fem prismetoder som OECD förespråkar. Denna metod kallas i OECD:s riktlinjer för transactional net margin method. Metoden förkortas ofta TNMM.
Nettomarginalmetoden är en metod som innebär att man relaterar ett företags rörelseresultat i en viss närstående transaktion till en lämplig bas (t.ex. kostnader, omsättning, tillgångar). Då får man ett nyckeltal i form av en vinstmarginal som sedan jämförs med motsvarande resultat i en oberoende transaktion.
I riktlinjerna används begreppet nettovinst (net profit), men det framgår att utgångspunkten är det som vanligen kallas för rörelseresultat, d.v.s. resultatet före finansiella poster och skatt (EBIT, Earnings Before Interest and Tax), se punkt 2.86 i riktlinjerna. Skatteverket använder därför ordet rörelseresultat.
I riktlinjerna används också begreppen ”net margin” (nettomarginal) och ”net profit indicator” (vinstindikator) för det resultatmått man får när rörelseresultatet sätts i förhållande till en lämplig bas. Skatteverket använder här begreppet nettomarginal som en generell beteckning och begreppet vinstindikator när det främst handlar om att välja den lämpliga basen för jämförelsen.
I praktiken förekommer ofta begreppet PLI, profit level indicator. Begreppet används inte i kapitel II i riktlinjerna men är synonymt med begreppet vinstindikator.
Vid tillämpning av nettomarginalmetoden ska nettomarginalen i en närstående transaktion under idealiska förhållanden fastställas med hänvisning till den nettomarginal som det undersökta företaget tjänar i jämförbara oberoende transaktioner (intern jämförelse).
Om detta inte är möjligt kan nettomarginalen som ett oberoende företag tjänar i en jämförbar transaktion användas (extern jämförelse). En funktionsanalys krävs för att avgöra om transaktionerna är jämförbara och vilka eventuella justeringar som behövs för att uppnå tillförlitliga resultat.
Detta är Skatteverkets exempel på en extern jämförelse där rörelsemarginalen (rörelseresultat i förhållande till omsättningen) använts som vinstindikator. Först beräknar man en armlängdsmässig rörelsemarginal och sedan applicerar man den på en närstående transaktion.
En styrka med nettomarginalmetoden är att nettomarginaler är mindre känsliga för skillnader mellan transaktioner än vad som är fallet vid jämförelse av pris som sker i marknadsprismetoden. Nettomarginaler är också mindre känsliga för skillnader i funktioner som utförs i den närstående transaktionen jämfört med oberoende transaktioner än vad bruttovinstmarginaler är. Skillnader i de funktioner som utförs av företag avspeglas ofta i varierande rörelsekostnader. Det kan därför förekomma ett brett spann av bruttovinstmarginaler, men ändå likartade nivåer när det gäller nettomarginaler.
Metoden kan också bidra till att man undviker oklarheter kring om kostnader har redovisats i bruttovinsten eller längre ner i resultaträkningen, vilket gör det svårt att jämföra bruttovinstmarginaler.
En praktisk fördel med nettomarginalmetoden är, som med alla ensidiga metoder, att det inte är nödvändigt att analysera mer än ett av de närstående företagen. Detta är en fördel när en av parterna är komplex och har många integrerade aktiviteter, eller om det är svårt att hitta tillförlitlig information om en av parterna.
En nackdel med nettomarginalmetoden är att nettomarginalen kan påverkas av faktorer som skulle ha en liten effekt eller ingen effekt alls på priset eller bruttovinstmarginalen mellan oberoende parter.
Oavsett vilken metod man tillämpar behövs information om oberoende transaktioner som kanske inte är tillänglig vid tidpunkten då den närstående transaktionen äger rum. Det kan göra det särskilt svårt för företag som försöker att tillämpa nettomarginalmetoden vid tidpunkten för transaktionen.
En användning av nettomarginaler kan av två skäl eventuellt medföra större inslag av variation när man ska bestämma internpriser. För det första kan nettomarginalen påverkas av faktorer som inte har någon påverkan på bruttovinstmarginaler eller priser, beroende på att rörelsekostnaderna kan variera mellan olika företag. För det andra kan nettomarginalen påverkas av några av de faktorer som även påverkar priser och bruttovinstmarginaler, t.ex. konkurrenssituation, men effekten kan inte lika lätt elimineras. Vidare kan nettomarginalmetoden vara mer känslig än kostnadsplusmetoden eller återförsäljningsprismetoden för skillnader i kapacitetsutnyttjande, beroende på förhållandet mellan fasta och rörliga kostnader. I bilaga I till kapitel II i riktlinjerna finns tre exempel som illustrerar skillnader mellan nettomarginalmetoden och de metoder som utgår från bruttovinsten.
Vinstindikatorer kan direkt påverkas av krafter inom branschen, t.ex. hot om nya aktörer, konkurrenspositionen, ledningens effektivitet och individuella strategier, hot om ersättningsprodukter, varierande kostnadsstrukturer, skillnader i kostnader för kapital och graden av affärserfarenhet. Dessa faktorer kan i sin tur påverkas av många andra faktorer.
Användningen av intervall kan i någon utsträckning minska graden av felaktighet till följd av dessa faktorer men tar kanske inte hänsyn till situationer när företagets vinster minskas eller reduceras av en faktor som är unik för just det företaget.
När de företag som jämförs har skillnader i särdrag som har materiell påverkan på vinstindikatorn som används är det inte lämpligt att använda nettomarginalmetoden utan att justera för sådana skillnader.
En viktig jämförbarhetsaspekt är att mätningen sker konsekvent. Vinstindikatorerna måste mätas på samma sätt mellan det närstående företaget och det oberoende företaget. Det kan finnas skillnader i hur företag behandlar driftskostnader och icke-driftskostnader som påverkar rörelsevinsten, t.ex. avskrivningar och reserver eller avsättningar. Dessa behöver beaktas för att uppnå tillförlitlig jämförbarhet.
När man väljer vinstindikator ska man ta hänsyn till
Principen är att endast sådana poster som direkt eller indirekt har koppling till den närstående transaktionen och som är av driftkaraktär ska beaktas när nettomarginalen bestäms. Kostnader och intäkter som inte avser den undersökta närstående transaktionen ska tas bort om de har en väsentlig inverkan på jämförelsen med oberoende transaktioner. En lämplig uppdelning (segmentering) av företagets finansiella data krävs när man bestämmer eller testar det rörelseresultat företaget uppnår i en närstående transaktion. Det är därför olämpligt att använda nettomarginalmetoden baserat på hela företagets verksamhet om företaget är involverat i flera olika närstående transaktioner som inte tillsammans kan jämföras med oberoende företags transaktioner. När man analyserar transaktioner mellan oberoende parter måste man exkludera vinster som är hänförliga till andra typer av transaktioner än den närstående transaktion som jämförelsen avser.
Icke operativa poster såsom räntor och inkomstskatter ska inte heller vara med i beräkningen. Även extraordinära poster som inte är återkommande ska normalt tas bort. Det kan dock finnas situationer när det är lämpligt att inkludera sådana poster beroende på omständigheterna i fallet och testobjektets funktioner och risker.
Om valutakursvinster och valutakursförluster ska räknas med eller inte väcker ett antal svåra frågor om jämförbarhet. För det första behöver man beakta om valutakursvinster eller valutakursförluster är av handelskaraktär och om testobjektet ansvarar för dem eller inte. För det andra behöver hedging av valutaexponering avseende underliggande kundfordran eller leverantörsskuld också beaktas och behandlas på samma sätt vid beräkning beräkning av rörelseresultatet. Det är vanligtvis lämpligt att beakta effekten av räntor och poster av samma karaktär i vinstindikatorn när företagets vanliga verksamhet består av finansiella aktiviteter som att ge eller ta emot förskott.
Det kan uppstå svåra jämförbarhetsfrågor när jämförelseobjektens hantering av vissa poster i redovisningen är oklar eller inte tillåter tillförlitlig mätning eller justering. Det kan särskilt vara fallet med avskrivningar, nedskrivningar, optioner och pensionskostnader. Beslutet att inkludera eller exkludera sådana poster vid fastställande av vinstindikatorn beror på en sammanvägning av deras förväntade effekter på vinstindikatorns lämplighet under omständigheterna för transaktionen och jämförelsens tillförlitlighet.
Om uppstartskostnader och uppsägningskostnader ska inkluderas i vinstindikatorn beror på fakta och omständigheter i det enskilda fallet. Det beror på om oberoende parter under liknande omständigheter skulle ha gått med på, antingen att den part som utför funktionerna ska bära uppstartskostnaderna och eventuella uppsägningskostnader eller att del av eller alla dessa kostnader faktureras vidare utan vinstpåslag (t.ex. till kunden eller principalen) eller att del av eller alla dessa kostnader faktureras vidare med ett vinstpåslag. Det sista kan exempelvis innebära att kostnaderna inkluderas i beräkningen av vinstindikatorn för den part som utför funktionerna. Ytterligare vägledning om uppsägningskostnader i samband med omstruktureringar finns i kapitel IX, del I avsnitt F.
Valet av nämnare för att beräkna nettomarginalen ska stämma överens med jämförelseanalysen av den närstående transaktionen och spegla värdet på de funktioner som utförs, de tillgångar som används och de risker som bärs av parterna.
Typiskt sett kan omsättning eller rörelsekostnader för distribution vara en lämplig bas för distribution och försäljning. På motsvarande sätt kan totala kostnader eller rörelsekostnader passa bra som bas för tjänster eller tillverkning. För kapitalintensiv verksamhet kan operativa tillgångar vara en passande bas.
Rörelsemarginal används ofta som vinstindikator för att bestämma ett armlängdspris vid inköp från ett närstående företag för vidare försäljning till oberoende kunder. I sådana fall ska den omsättning som anges i nämnaren motsvara återförsäljningen av de varor som köpts i den närstående transaktionen som undersöks. Försäljning som avser externt köpta varor ska inte räknas in med undantag för sådana fall där transaktionerna inte påverkar jämförelsen, eller där de närstående och de oberoende transaktionerna är så nära sammanbundna att de inte går att utvärdera separat.
Ett exempel på detta kan vara när en distributör utför eftermarknadsservice eller säljer reservdelar och denna verksamhet är nära kopplad till de närstående inköpen, exempelvis genom att man i serviceverksamheten använder rättigheter eller andra tillgångar som man får genom distributionsavtalet.
Kostnadsbaserade vinstindikatorer bör man bara använda om kostnader är en relevant indikator på värdet av den utförda funktionen, de tillgångar som används och de risker som bärs av företaget. Man ska bara beakta de direkta och indirekta kostnader som är hänförliga till den närstående transaktionen. Även en skälig del av overheadkostnaderna får räknas med.
Det kan vara oklart om det kan vara armlängdsmässigt att behandla en betydande del av det granskade företagets kostnader som genomgångskostnader (d.v.s. kostnader som bara vidarefaktureras, s.k. pass-through costs) där inget vinstpåslag beräknas och som därför inte behöver räknas med i nämnaren. Om det är armlängdsmässigt eller inte beror på i vilken utsträckning ett oberoende företag under jämförbara förhållanden skulle acceptera att inte ha något vinstpåslag på delar av sina kostnader.
Om det anses armlängdsmässigt att behandla kostnader som genomgångskostnader får det konsekvenser för jämförbarheten och bedömningen av armlängdsintervall. Om sådana kostnader inte räknas med i nämnaren för det undersökta företaget måste motsvarande kostnader också undantas när man beräknar det jämförbara företagets nettomarginal. I praktiken uppkommer det jämförbarhetsproblem om det saknas information om hur kostnader hos de jämförbara objekten klassificeras. I punkten 7.34 i riktlinjerna diskuteras motsvarande fråga vad gäller vinstpåslag på tjänster.
Fakta och omständigheter i det enskilda fallet avgör om det kan vara lämpligt att använda faktiska kostnader, standardkostnader eller budgeterade kostnader som kostnadsbas.
För vissa företag med särskilt kapitalintensiv verksamhet kan avkastningen på de använda tillgångarna vara en bättre indikator än kostnader och försäljning för det värde som företaget tillför. I de fall tillgångar används som bas ska endast operativa tillgångar beaktas. Operativa tillgångar omfattar materiella operativa fasta tillgångar inklusive mark, byggnader och utrustning samt rörelsekapitaltillångar som lager och kundfordringar. Även immateriella tillgångar som används i verksamheten omfattas t.ex. patent och know-how. Investeringar och kassatillgodohavanden är normalt sett inte operativa tillgångar utanför finansbranschen.
Det kan uppkomma frågor i detta sammanhang om tillgångarna ska värderas till marknadsvärde, bokfört värde eller till ett justerat bokfört värde. Valet mellan dessa olika värden och andra eventuellt tillgängliga alternativ måste ske med målet att hitta det mått som är mest tillförlitligt.
I vissa fall när det finns information om oberoende data för en annan bas än de som nämnts ovan, kan det vara lämpligt att använda en annan vinstindikator. En förutsättning är givetvis att basen utgör en rimlig indikation på värdet av testobjektets bidrag i den närstående transaktionen.
Berry ratio är en vinstindikator som definieras som kvoten mellan bruttovinst och rörelsekostnader. Det tal man får fram när man gör en beräkning av Berry ratio motsvarar ett vinstpåslag på de rörelsekostnader ett företag har. Ibland uttrycks detta som avkastning på rörelsekostnaderna. Om rörelsekostnaderna är lika stora som bruttovinsten blir kvoten 1. Är bruttovinsten högre än rörelsekostnaderna blir kvoten större än 1. En Berry ratio på 1,15 innebär således ett vinstpåslag på 15 procent.
En vanlig svårighet när Berry ratio ska beräknas är att den är mycket känslig för klassificeringen av kostnader som rörelsekostnader eller inte, vilket kan leda till jämförbarhetsproblem. För att det ska vara lämpligt att testa ersättningen i en närstående transaktion (t.ex. distribution av varor) med ett Berry ratio-mått måste värdet på de funktioner som utförs stå i proportion till rörelsekostnaderna. Värdet får inte på ett väsentligt sätt påverkas av värdet på varorna, d.v.s. det får inte stå i proportion till omsättningen. För att Berry ratio ska vara lämplig ska parten i den närstående transaktionen inte utföra andra väsentliga funktioner, t.ex. tillverkning, som borde ersättas genom att tilämpa en annan metod eller finansiell indikator.
En situation där Berry ratio kan vara användbar är för mellanhänder där ett företag köper varor från ett närstående företag och säljer dem vidare till ett annat närstående företag. I sådana fall kanske återförsäljningsprismetoden inte kan tillämpas eftersom det inte finns något oberoende försäljningspris. Inte heller kostnadsplusmetoden kan tillämpas eftersom kostnaderna för varorna är en närstående transaktion.