OBS: Detta är utgåva 2016.12. Visa senaste utgåvan.
En person som bedriver flera verksamheter ska oftast redovisa dem som en näringsverksamhet med en gemensam resultatberäkning. Men det finns vissa fall då fysiska personer inte ska redovisa verksamheterna gemensamt.
All näringsverksamhet som bedrivs av en juridisk person räknas som en enda näringsverksamhet (14 kap. 10 § första stycket IL).
Därmed gör man en gemensam beräkning av de olika verksamheternas resultat, och normalt sker även en resultatutjämning mellan de olika verksamheterna, även om de är självständiga i förhållande till varandra.
Om en juridisk person är delägare i ett svenskt handelsbolag räknas även handelsbolagets verksamhet in i den juridiska personens näringsverksamhet (14 kap. 10 § första stycket IL).
En resultatutjämning kan därmed ske mellan resultatet från en andel i ett svenskt handelsbolag och resultatet från annan verksamhet. Ett underskott från ett svenskt handelsbolag kan alltså kvittas mot ett överskott i en annan verksamhet. Läs mer om detta under Huvudregeln.
För kommanditdelägare finns en begränsad avdragsrätt för underskott. Även för handelsbolagsdelägare med begränsat ansvar finns begräsningar i avdragsrätten för underskott.
Verksamhet som bedrivs i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person nämns inte i bestämmelserna om indelning i näringsverksamheter i 14 kap. 10 § IL.
För att principen om delägarbeskattning ska fungera anser Skatteverket att verksamhet i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person ska behandlas på samma sätt som verksamhet i ett svenskt handelsbolag när delägaren är en juridisk person (Skatteverkets ställningstagande Beskattning av i utlandet delägarbeskattade juridiska personer och deras delägare, avsnitt 4.7.1).
Det innebär att den i utlandet delägarbeskattade juridiska personens verksamhet räknas in i den juridiska personens näringsverksamhet. En resultatutjämning kan därmed ske mellan resultatet från en andel i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person och resultatet från annan verksamhet. Det finns dock vissa begränsningar vad gäller avdragsrätten för underskott i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person:
Ett svenskt aktiebolag, AB A, bedriver verksamhet i Sverige. Dessutom är AB A delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person som är hemmahörande i Norge. Båda näringsverksamheterna redovisas i AB A:s enda näringsverksamhet.
Verksamheten i Sverige har ett överskott på 300 000. Andelen i den delägarbeskattade juridiska personen i Norge ger ett underskott på 100 000.
Avdrag medges för underskottet i den delägarbeskattade juridiska personen i Norge, eftersom Norge är en EES-stat. AB A beskattas för ett överskott på 200 000.
Ett svenskt aktiebolag, AB B, bedriver verksamhet i Sverige. Dessutom är AB B delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person som är hemmahörande på Isle of Man. Båda näringsverksamheterna redovisas i AB B:s enda näringsverksamhet.
Verksamheten i Sverige har ett överskott på 300 000. Andelen i den delägarbeskattade juridiska personen på Isle of Man ger ett underskott på 100 000.
Avdrag medges inte för underskottet i den delägarbeskattade juridiska personen på Isle of Man, eftersom Isle of Man är ett av undantagen i bilaga 39 a IL. AB B beskattas för ett överskott på 300 000.
Underskottet får rullas till nästa år och kvittas mot ett eventuellt överskott i den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen.
Enligt huvudprincipen ska all näringsverksamhet som en enskild näringsidkare bedriver hänföras till en näringsverksamhet (14 kap. 12 § IL).
Från huvudprincipen finns flera undantag som medför att en fysisk person kan ha flera näringsverksamheter. Undantagen uppkommer om en fysisk person har
Indelningen i olika näringsverksamheter påverkar även uttaget av egenavgifter samt särskild löneskatt på förvärvsinkomster (SLF). Läs mer om hur egenavgifter påverkas av indelningen i olika näringsverksamheter under Flera verksamheter. Läs mer om hur SLF påverkas av indelningen i olika näringsverksamheter under Passiv näringsverksamhet.
Resultatet ska beräknas särskilt för varje näringsverksamhet.
När flera verksamheter hänförs till samma näringsverksamhet beräknas resultatet gemensamt vilket leder till en resultatutjämning mellan de olika verksamheterna.
Har en fysisk person flera olika verksamheter som är hänförliga till olika näringsverksamheter ska resultatet beräknas särskilt för varje näringsverksamhet. Ett underskott av en näringsverksamhet kan då inte kvittas mot ett överskott av en annan näringsverksamhet, d.v.s. det är inte möjligt att göra en resultatutjämning mellan olika näringsverksamheter.
Om en verksamhet anses vara en självständig näringsverksamhet utanför EES får detta betydelse för bl.a. indelningen i näringsverksamheter, se nedan under Enskild näringsidkare som bedriver självständig näringsverksamhet utanför EES.
Vidare anses en självständigt bedriven näringsverksamhet utanför EES alltid vara en passiv näringsverksamhet (2 kap. 23 § andra stycket IL). Att näringsverksamheten anses som passiv medför att
För enskilda näringsidkare innebär bedömningen att en verksamhet utanför EES anses vara en självständigt bedriven näringsverksamhet att avdrag för slutligt underskott inte kan medges. Läs mer under Underskott som finns kvar då näringsverksamheten upphör.
Bestämmelserna om självständig näringsverksamhet har från och med den 1 januari 2016 anpassats till EU-rätten så att de numera bara gäller för verksamhet som bedrivs utanför EES. För tidigare år se motsvarande avsnitt i 2015 års utgåva av Rättslig vägledning.
Vad som avses med självständig näringsverksamhet som bedrivs utanför EES framgår inte av IL. Man får därför söka efter en förklaring till begreppet i förarbetena till lagstiftningen. Av förarbetena till nuvarande reglering om indelning i näringsverksamheter följer det att självständighetskravet får anses vara uppfyllt om verksamheten utanför EES saknar anknytning till en verksamhet här i landet (prop. 1993/94:50 s. 334).
För att bedöma om en näringsverksamhet utanför EES är självständig kan man hämta viss ledning från regleringen vid tiden närmast före 1990 års skattereform. Enligt då gällande 18 § kommunalskattelagen bildade varje rörelse som då var att anse som självständig en särskild förvärvskälla. För att olika verksamheter skulle kunna hänföras till olika förvärvskällor krävdes att de var helt olika till sin art och att det inte fanns något egentligt inre sammanhang. Om verksamheterna däremot hade en naturlig anknytning till varandra betraktades de som en enda verksamhet.
Sammanfattningsvis kan man säga att en verksamhet utanför EES är en självständig näringsverksamhet om den saknar anknytning till en verksamhet inom EES.
En fysisk person har som huvudprincip en enda näringsverksamhet, men det finns ett antal situationer då han eller hon kan ha flera näringsverksamheter.
Om en enskild näringsidkare bedriver självständig näringsverksamhet utanför EES räknas all sådan verksamhet som en egen näringsverksamhet (14 kap. 12 § IL). All självständig verksamhet som bedrivs utanför EES hänförs alltså till en enda näringsverksamhet. Det gäller oavsett om flera självständiga verksamheter bedrivs i ett och samma land, eller om flera självständiga verksamheter bedrivs i flera olika länder.
Följden av bestämmelserna i IL blir att en person som bedriver enskild näringsverksamhet både i Sverige och utanför EES inte kan kvitta ett överskott i den ena verksamheten mot ett underskott i den andra, om verksamheten utanför EES är en självständigt bedriven näringsverksamhet.
Före den 1 januari 2016 gällde bestämmelserna om självständig näringsverksamhet all näringsverksamhet som bedrevs utomlands, d.v.s. även verksamhet som bedrevs inom EES. Numera innebär reglerna att all verksamhet som en enskild näringsidkare bedriver inom EES bildar en näringsverksamhet. Näringsverksamheter inom EES som tidigare redovisats separat ska således slås ihop till en näringsverksamhet.
En obegränsat skattskyldig fysisk person, A, bedriver maskinuthyrning såväl i Sverige som i Ryssland. Här finns en naturlig anknytning mellan verksamheterna, ett inre sammanhang och de är till arten lika. Det handlar alltså inte om en självständigt bedriven näringsverksamhet utanför EES.
Person A har en näringsverksamhet där resultatet ska beräknas gemensamt för de båda verksamheterna.
En obegränsat skattskyldig fysisk person, B, bedriver bageriverksamhet i Sverige och maskinuthyrning i Ryssland.
Maskinuthyrningen i Ryssland är en självständigt bedriven verksamhet utanför EES, då det inte finns någon naturlig anknytning mellan maskinuthyrningen och bageriet. De är inte till arten lika och något inre sammanhang finns inte. Maskinuthyrningen bildar därför en egen näringsverksamhet.
Person B har två näringsverksamheter som ska redovisas var för sig.
En obegränsat skattskyldig fysisk person, C, har bilverkstad såväl i Sverige som i Danmark samt ett bageri i Danmark.
Då bestämmelserna om självständig näringsverksamhet inte gäller för verksamhet som bedrivs inom EES har person B en näringsverksamhet där resultatet ska beräknas gemensamt för alla verksamheterna.
Om en fysisk person är delägare i ett eller flera svenska handelsbolag räknas verksamheten i varje handelsbolag som en egen näringsverksamhet (14 kap. 13 § första stycket IL).
Näringsverksamhet som en person bedriver som enskild näringsidkare och verksamhet som samma person bedriver i ett handelsbolag räknas följaktligen som olika näringsverksamheter. Någon resultatutjämning kan därför inte ske mellan verksamheterna.
Om ett svenskt handelsbolag bedriver självständig näringsverksamhet utanför EES räknas all sådan verksamhet som en egen näringsverksamhet (14 kap. 13 § första stycket IL). Innebörden av detta är bl.a. att om handelsbolaget bedriver en verksamhet i Sverige och en verksamhet utanför EES som anses vara en självständig näringsverksamhet, så kan inte ett överskott i den ena verksamheten kvittas mot ett underskott i den andra.
En obegränsat skattskyldig fysisk person, D, äger andelar i två svenska handelsbolag, HB 1 och HB 2.
HB 1 bedriver utöver sin svenska verksamhet självständig näringsverksamhet utanför EES.
HB 2 bedriver utöver sin svenska verksamhet även verksamhet av helt annat slag inom EES.
Person D ska redovisa sina innehav som tre näringsverksamheter:
Om ett svenskt handelsbolag är delägare i ett annat svenskt handelsbolag, ska verksamheten i det andra handelsbolaget räknas in i det ägande bolagets näringsverksamhet (14 kap. 13 § andra stycket IL).
En obegränsat skattskyldig fysisk person, E, äger andelar i ett svenskt handelsbolag, HB 3.
HB 3 bedriver sin verksamhet i Sverige samt äger andelar i ett annat svenskt handelsbolag, HB 4.
HB 4 bedriver utöver sin svenska verksamhet även självständig näringsverksamhet utanför EES.
Person E ska redovisa sitt innehav som två näringsverksamheter:
Näringsverksamhet som bedrivs i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person nämns inte i bestämmelserna om indelning i näringsverksamheter i 14 kap. 12–13 §§ IL.
För att principen om delägarbeskattning ska fungera anser Skatteverket att om en fysisk person är delägare i en eller flera i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, så ska sådan verksamhet behandlas på samma sätt som verksamhet som bedrivs i ett svenskt handelsbolag. Varje i utlandet delägarbeskattad juridisk person blir således en egen näringsverksamhet.
Om ett svenskt handelsbolag är delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person, eller om en i utlandet delägarbeskattad juridisk person är delägare i ett svenskt handelsbolag eller i en annan i utlandet delägarbeskattad juridisk person, anser Skatteverket att dessa verksamheter ska räknas in i det ägande bolagets verksamhet på samma sätt som när ett svenskt handelsbolag är delägare i ett annat svenskt handelsbolag.
Däremot anser Skatteverket att bestämmelserna om självständig näringsverksamhet utanför EES i 14 kap. 13 § IL och 2 kap. 23 § IL inte ska tillämpas på i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, eftersom det kan vara till nackdel för delägaren. Detta gäller dock inte om ett svenskt handelsbolag är delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person som bedriver sin verksamhet utanför EES. Skatteverket anser att det följer av 14 kap. 13 § första stycket andra meningen IL att sådan verksamhet ska räknas som en egen verksamhet (Skatteverkets ställningstagande Beskattning av i utlandet delägarbeskattade juridiska personer och deras delägare, avsnitt 4.7).
En obegränsat skattskyldig fysisk person, F, äger andelar i två stycken i utlandet delägarbeskattade juridiska personer.
De i utlandet delägarbeskattade juridiska personerna bedriver bara verksamhet i sina respektive hemstater.
Person F ska redovisa sina innehav i två näringsverksamheter. En näringsverksamhet för verksamheten i respektive i utlandet delägarbeskattade juridiska person.
Även om de i utlandet delägarbeskattade juridiska personerna är hemmahörande utanför EES anses ingen av näringsverksamheterna vara självständigt bedriven.
En obegränsat skattskyldig fysisk person, G, äger andelar i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person, som i sin tur äger andelar i ett svenskt handelsbolag.
Den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen bedriver verksamhet i sin hemstat.
Det svenska handelsbolaget bedriver verksamhet i Sverige.
Även om den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen är hemmahörande utanför EES anses inte verksamheten som den bedriver i sin hemstat vara en självständig näringsverksamhet utanför EES.
Person G har en näringsverksamhet som omfattar båda verksamheterna.
En obegränsat skattskyldig fysisk person, H, äger andelar i ett svenskt handelsbolag, som i sin tur äger andelar i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person.
Det svenska handelsbolaget bedriver verksamhet i Sverige.
Den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen bedriver verksamhet i sin hemstat utanför EES.
Person H har två näringsverksamheter:
Om det uppkommer en kapitalvinst när en fysisk person avyttrar en andel i ett skalbolag ska denna tas upp som inkomst av passiv näringsverksamhet. Denna inkomst räknas som en egen näringsverksamhet och får alltså inte dras av mot underskott i en annan näringsverksamhet (14 kap. 13 a § IL).