OBS: Detta är utgåva 2020.12. Visa senaste utgåvan.
Bandläggningar och fideikommissariska substitutioner är familjerättsliga subjekt som båda behandlas som stiftelser.
Genom benefika rättshandlingar som gåvor och testamenten, kan subjekt av stiftelseliknande karaktär bildas. Om destinatärerna är individuellt bestämda brukar de kallas bandläggningar och fideikommissariska substitutioner. Båda dessa typer begränsar på olika sätt destinatärernas användning av egendomen ifråga. För att anses som stiftelser krävs att de uppfyller stiftelselagens krav på att egendomen är avskild och att någon lovat att förvalta den varaktigt. Av doktrin (Isoz 1997, Stiftelselagen – en kommentar s. 46) och praxis (RÅ 1997 ref. 31) framgår att förordnandena då har samma rättsverkningar som typiska stiftelseförordnanden.
Med bandläggning avses egendom som vanligen ska tillfalla en person men som under en viss tid undantas destinatärens fulla förfoganderätt, t.ex. att endast avkastningen får användas till en början och att egendomen får tas i anspråk vid en senare tidpunkt.
Med fideikommissarisk substitution avses egendom som på ett visst sätt ska komma flera personer till godo i en viss angiven ordning, t.ex. att avkastningen ska tillfalla en person och äganderätten en annan. Ifall det är oklart vem som så småningom ska få äganderätten till egendomen så är den svävande.
Möjligheten att meddela förordnande om fideikommissarisk substitution begränsas av att det inte är tillåtet att förordna längre än till avkomlingar till en arvsberättigad som är avlad när testatorn dör (9 kap. 2 § ÄB). Stiftelseförordnanden som strider mot detta fideikommissförbud är i och för sig inte ogiltiga; de får verkställas i den utsträckning som reglerna i ärvdabalken medger.
Läs mer om familjerättsliga egendomsbildningar i boken Om stiftelser: studier över stiftelseinstitutet i svensk rätt (Hessler 1952).