OBS: Detta är utgåva 2023.9. Visa senaste utgåvan.
Fast driftställe innefattar särskilt plats för byggverksamhet, anläggningsverksamhet och installationsverksamhet enligt exempellistan i 2 kap. 29 § andra stycket, sjunde strecksatsen IL.
I OECD:s modellavtal finns en särskild regel om bygg-, anläggnings- och installationsverksamhet i artikel 5 punkt 3.
Nytt: 2023-02-01
I årsutgåva 2023 har sidan kompletterats med avsnittet Beräkning av tiden som verksamheten bedrivs från platsen och två exempel för att illustrera skillnaden mellan uppehåll och avbrott i verksamheten. Avsnittet Fastighet som är lagertillgång har flyttats till den nya sidan Fastighet som är lagertillgång.
Till skillnad från OECD:s modellavtal finns det i IL ingen särskild regel för bygg- och anläggningsverksamhet. I stället är ”plats för byggnads-, anläggnings- och installationsverksamhet” med i exempellistan på vad som särskilt ska innefattas i uttrycket fast driftställe (2 kap 29 § andra stycket IL). Kriterierna i huvudregeln ska alltid vara uppfyllda för att ett fast driftställe ska uppkomma på sådan plats.
Bestämmelserna om fast driftställe har utformats med OECD:s modellavtal som förebild (prop. 1986/87:30 s. 42 och prop. 1999/2000:2 del 2 s. 46). Modellavtalet med kommentarer kan därför ge ledning vid tolkningen av intern rätt även vad gäller bygg-, anläggnings- och installationsverksamheter (jfr HFD 2019 ref 36). Exempelvis ska en anlitad underentreprenörs projekttid räknas in i huvudentreprenörens projekt. För en underentreprenörs del av ett projekt beräknas projekttiden självständigt för denne.
Enligt OECD:s modellavtal ska en plats för uppförande av byggnad eller anläggning samt installationsprojekt föreligga i minst tolv månader för att betraktas som ett fast driftställe (OECD:s modellavtal artikel 5 punkt 3). I de skatteavtal som Sverige har ingått med andra länder varierar tidskravet från sex till tolv månader och i vissa avtal saknas tidsgräns. Att platsen ska vara stadigvarande enligt IL betyder dock att bygg-, anläggnings- och installationsverksamhet, eller entreprenad normalt ska sträcka sig över sex månader.
Vid bygg- anläggnings- eller installationsverksamhet förekommer det ibland avbrott eller uppehåll i verksamheten som företaget bedriver på platsen. Anledningen till dessa avbrott eller uppehåll har betydelse för beräkningen av tiden som verksamheten bedrivs från platsen.
I HFD 2019 ref 36 var frågan om tiden mellan två olika arbeten som ett utländskt företag utförde på en plats skulle räknas in vid bedömningen av om platsen var stadigvarande enligt skatteavtalet. HFD konstaterade att de båda byggarbetena hade utförts för samma uppdragsgivare på samma plats och på samma objekt och därför ska de ses som en och samma verksamhet. Uppehållet hade sin grund i att andra företag under denna tid arbetade med att uppföra delar av anläggningen innan företaget kunde återvända till platsen och utföra sitt andra uppdrag. HFD fann att avbrottet inte var ett sådant tillfälligt avbrott som nämns i punkt 55 i kommentaren till artikel 5 i OECD:s modellavtal. Därför skulle tiden för själva uppehållet inte beaktas vid beräkningen av tolvmånadersperioden utan endast tid som det utländska företaget faktiskt var verksamt på platsen. Se även Skatteverkets rättsfallskommentar.
Uppehåll i arbetet som beror på att det utländska företaget lämnar platsen efter en avslutad etapp i ett större bygg- anläggnings- eller installationsprojekt och återvänder till platsen när det är dags för nästa etapp på samma objekt med samma uppdragsgivare innebär att beräkningen av tiden på platsen pausas. Ett s.k. tillfälligt avbrott innebär däremot att även tiden då det utländska företaget har lämnat platsen ska räknas med i den sammanlagda tiden och beaktas vid bedömningen av om platsen är stadigvarande enligt IL och skatteavtal. Som tillfälliga avbrott anses säsongsbetonade avbrott inklusive dåligt väder och andra tillfälliga avbrott som exempelvis beror på materialbrist eller arbetskonflikt.
Företaget X deltar i ett stort infrastrukturprojekt i Sverige. Företag X med hemvist i stat Y har i uppdrag att bygga en bro och påbörjar sitt arbete den första januari år 1. Enligt skatteavtalet mellan Sverige och stat Y är kravet på stadigvarande plats sex månader även för byggnadsverksamhet.
Den första mars år 1 tvingas företag X att göra ett uppehåll i arbetet under en månad då det har kommit oväntat stora regnmängder med rasrisk som följd. Arbetet återupptas den 1 april år 1 och slutförs den 15 juli år 1.
Uppehållet i arbetet som företag X gör beror på dåligt vädret vilket ses som ett tillfälligt avbrott. Det innebär att tiden då företaget tillfälligt lämnat platsen ändå ska räknas med och beaktas vid bedömningen om företaget bedrivit verksamhet från stadigvarande plats i Sverige enligt IL och skatteavtalet. För företag X uppstår ett fast driftställe i Sverige då verksamheten bedrivits från platsen i totalt 6,5 månader (2+1+3,5).
Företag Y som har hemvist i stat U har i uppdrag att bygga ett parkeringshus i Sverige åt ett svenskt fastighetsbolag. Företag Y påbörjar sitt arbete den första januari år 1. Sverige saknar skatteavtal med stat U.
Företag Y måste göra ett uppehåll i sitt arbete den 1 mars år 1 på grund av att ett oberoende företag har blivit försenade med sin del i byggnationen. Företag Y lämnar därför platsen under två månader och återupptar arbetet den 1 maj år 1 för att slutligen färdigställa sitt arbete den 1 augusti år 1.
Anledningen till uppehållet i företaget Y:s arbete på platsen beror på ett annat företags förseningar vilket inte utgör ett s.k. tillfälligt avbrott. Situationen liknar den i HFD 2019 ref 36 och tiden för uppehållet ska inte räknas med när vi bedömer hur lång tid som företag Y har bedrivit verksamhet på den aktuella platsen i Sverige. Det innebär att företag Y har bedrivit verksamhet från platsen i totalt 5 månader (2+3) och därför är kravet på stadigvarande enligt IL inte uppfyllt.