OBS: Detta är utgåva 2021.12. Visa senaste utgåvan.
I artikel 13 fördelas beskattningsrätten till olika typer av kapitalvinster.
1. Gains derived by a resident of a Contracting State from the alienation of immovable property referred to in Article 6 and situated in the other Contracting State may be taxed in that other State.
2. Gains from the alienation of movable property forming part of the business property of a permanent establishment which an enterprise of a Contracting State has in the other Contracting State, including such gains from the alienation of such a permanent establishment (alone or with the whole enterprise), may be taxed in that other State.
3. Gains that an enterprise of a Contracting State that operates ships or aircraft in international traffic derives from the alienation of such ships or aircraft, or of movable property pertaining to the operation of such ships or aircraft, shall be taxable only in that State.
4. Gains derived by a resident of a Contracting State from the alienation of shares or comparable interests, such as interests in a partnership or trust, may be taxed in the other Contracting State if, at any time during the 365 days preceding the alienation, these shares or comparable interests derived more than 50 per cent of their value directly or indirectly from immovable property, as defined in Article 6, situated in that other State.
5. Gains from the alienation of any property, other than that referred to in paragraphs 1, 2, 3 and 4, shall be taxable only in the Contracting State of which the alienator is a resident.
Artikeln har fått denna lydelse genom den uppdatering av modellavtalet som antogs av OECD den 21 november 2017 då punkterna 3 och 4 ändrades. För den tidigare ordalydelsen, se årsutgåva 2017 av Rättslig vägledning.
I det fall en avtalsslutande stat tillerkänns beskattningsrätten till en kapitalvinst gäller detta hela vinsten och inte bara den del av vinsten som är hänförlig till tid efter avtalets ikraftträdande, om inte annat framgår av det aktuella skatteavtalet,. Samma sak gäller vid tillämpning av ett nytt skatteavtal. I artikeln anges inte hur en kapitalvinst ska beräknas utan detta får ske enligt bestämmelserna i respektive stats interna lagstiftning (punkterna 3.1 och 12 i OECD:s kommentar till artikeln).
I avtalet anges inte heller vid vilken tidpunkt en kapitalvinst ska beskattas. Den ena avtalsslutande staten kanske beskattar vinsten vid kontraktsdatum och den andra staten först när betalning sker. Om den skattskyldiga under mellantiden har skiftat hemvist mellan de avtalsslutande staterna kan detta leda antingen till dubbelbeskattning eller till att vinsten blir obeskattad. I punkt 32.8 i kommentaren till artikel 23 A och 23 B behandlas frågan vilken inverkan olika beskattningstidpunkter i respektive stat har på avräkningsförfarandet i hemviststaten, så kallad timing mismatch.
Om en kapitalinkomst inte får beskattas enligt skatteavtalet, medges inte heller avdrag för motsvarande kapitalförlust. Det beror på att avdrag inte medges för utgifter som är hänförliga till en inkomst som på grund av skatteavtal ska undantas från beskattning i Sverige (9 kap. 5 § IL).
Vinst som en person med hemvist i en avtalsslutande stat förvärvar på grund av överlåtelse av sådan fast egendom som avses i artikel 6 och som är belägen i den andra avtalsslutande staten får beskattas även i denna andra stat. Bestämmelsen är tillämplig även på fast egendom som utgör del av ett företags tillgångar (se artikel 7 punkt 4 och punkt 22 i kommentaren till artikel 13).
Punkt 1 behandlar endast vinst som person med hemvist i en avtalsslutande stat förvärvar på grund av överlåtelse av fast egendom som är belägen i den andra avtalsslutande staten. Den är således inte tillämplig på vinst som förvärvas på grund av överlåtelse av fast egendom som är belägen i den avtalsslutande stat där överlåtaren har hemvist enligt artikel 4 eller i tredje stat. På sådan vinst tillämpas artikel 13 punkt 5 (punkt 22 i OECD:s kommentar till artikel 13).
Genom hänvisningen till definitionen av fast egendom i artikel 6, som bland annat omfattar nyttjanderätt till fast egendom (”usufruct of immovable property”), kan kapitalvinst vid överlåtelse av bostadsrätt belägen i Sverige beskattas här (RÅ 1989 ref. 37 och RÅ 1995 ref. 91.
Punkt 2 behandlar vinst som uppkommer vid överlåtelse av lös egendom som utgör del av rörelsetillgångarna i ett företags fasta driftställe. Med lös egendom avses i detta sammanhang all annan egendom än fast egendom. Begreppet innefattar också immateriell egendom, såsom goodwill, licenser etc. Vinst på grund av överlåtelse av sådana tillgångar får beskattas i den stat där det fasta driftstället finns.
Som framgår av ordalydelsen tillämpas punkt 2 också när ett fast driftställe som sådant (för sig eller tillsammans med hela företaget) överlåts. Om hela företaget överlåts, tillämpas punkt 2 på sådan vinst som anses uppkomma på grund av överlåtelse av lös egendom som utgör del av rörelsetillgångarna i det fasta driftstället. Bestämmelserna i artikel 7 (Inkomst av rörelse) bör således tillämpas mutatis mutandis (med vederbörliga ändringar) utan uttrycklig hänvisning till dem (punkt 25 i kommentaren till artikel 13).
Punkt 3 behandlar vinst som uppkommer vid avyttring av skepp eller luftfartyg i internationell trafik samt lös egendom som är hänförlig till användningen av sådant skepp eller luftfartyg. Vinst på grund av överlåtelse av sådan egendom beskattas endast i den stat där företaget som använder skeppet eller luftfartyget har sitt hemvist. Beträffande uttrycket ”enterprise of a Contracting state”, se artikel 3 punkt 1 d.
Genom denna bestämmelse likställs i avtalshänseende avyttring av fast egendom och avyttring av andel i bolag vars värde till mer än hälften utgörs av sådan egendom. I sådana fall får hela vinsten vid avyttringen av andelarna beskattas i den stat där den fasta egendomen finns, inte bara den del av vinsten som hänför sig till den fasta egendomen (punkt 28.4 i kommentaren till artikel 13).
I punkt 5 anges att vinst på grund av överlåtelse av annan egendom än sådan som omfattas av punkt 1–4 ska beskattas endast i den stat där överlåtaren enligt skatteavtalet har hemvist. Att denna bestämmelse är tillämplig även på sådana aktier som inte omfattas av punkt 4 framgår av punkt 30 i kommentaren till artikel 13.
Vilken artikel i OECD:s modellavtal som är tillämplig på utbetalning i samband med ett bolags likvidation och vid inlösen eller återköp av aktier framgår inte av avtalstexten. Av artikel 3 punkt 2 (den allmänna tolkningsregeln) framgår att när det saknas en definition av ett begrepp får det, såvida inte sammanhanget föranleder annat, anses ha den betydelse det har skatterättsligt i den tillämpande staten och det får därmed styra vilken av artiklarna som är tillämplig i det enskilda fallet.
En obegränsat skattskyldig fysisk person som får en utbetalning i samband med ett bolags likvidation och vid inlösen eller återköp av aktier anses enligt intern rätt ha avyttrat andelarna. När en begränsat skattskyldig fysisk person får en utbetalning i samband med ett utländskt bolags likvidation, inlösen eller återköp av aktier är denna skattepliktig enligt tioårsregeln (3 kap. 19 § IL) och det är fråga om avyttring enligt IL. Skatteverket anser därför att artikeln om kapitalvinst (artikel 13 i OECD:s modellavtal) är tillämplig för Sveriges del.
När utbetalning i samband med likvidation, inlösen eller återköp av aktier beskattas enligt kupongskattelagen tillämpas artikeln om utdelning (artikel 10 i OECD:s modellavtal).
Skatteverket anser att en aktieindexobligation är ett löpande skuldebrev och att avkastningen eller utfallande belopp vid inlösen omfattas av artikeln om ränta i skatteavtal. Om obligationen avyttras under löptiden blir i stället artikeln om kapitalvinst tillämplig på hela ersättningen. Detta gäller oavsett om obligationen är utställd i svensk eller utländsk valuta.
Skatteverket har utfärdat ett ställningstagande om tillämpning av bestämmelser i skatteavtal som motsvarar artikel 13 i modellavtalet i vissa fall då uppskovsbelopp som avser kapitalvinst vid försäljning av privatbostad återförs till beskattning. Beskattningstidpunkten inträffar enligt IL när en permanentbostad i Sverige (ursprungsbostaden) säljs. Skatteverket anser att den tidpunkten är beskattningstidpunkt även vid tillämpningen av ett skatteavtal på ett återfört uppskovsbelopp. När en person som själv har sålt ursprungsbostaden ska beskattas för ett uppskovsbelopp är artikel 13 punkt 1 tillämplig om personen hade hemvist i den andra avtalsslutande staten när ursprungsbostaden såldes. Om personen hade hemvist i Sverige när ursprungsbostaden såldes är i stället artikel 13 punkt 5 tillämplig. När en ersättningsbostad överlåts genom arv, testamente eller bodelning ska i vissa fall någon avyttring inte anses ha skett. I stället för att uppskovsbeloppet genast återförs till beskattning övertas det i dessa fall av den som förvärvat ersättningsbostaden. Skatteverket anser att det övertagna uppskovsbeloppet inte utgör en inkomst i ett skatteavtals mening. När den som förvärvat ersättningsbostaden avyttrar denna, och ska beskattas för det övertagna uppskovsbeloppet enligt IL, kan detta ske utan hinder av något skatteavtal. Om ägaren av en ersättningsbostad avlider, och bostaden övergår genom arv eller testamente till någon annan än den avlidnes make, sambo eller hemmvarande barn under 18 år, anses bostaden avyttrad och uppskovsbeloppet ska återföras till beskattning hos den avlidne. Beskattningstidpunkten vid tillämpning av både IL och skatteavtal är när ursprungsbostaden såldes.
Skatteverket har utfärdat ett ställningstagande om beskattning av vinst på bortbytta och mottagna andelar efter andelsbyte när flytt sker från Sverige eller EES. I ställningstagandet tas även tillämpning av skatteavtal som motsvarar OECD:s modellavtal upp. Skatteverket anser att den överlåtelsetidpunkt som avses i modellavtalet är när andelsbytet sker. Det följer av vår interna regel (44 kap. 3 § IL). Det är vid den tidpunkten kapitalvinster i normalfallet beskattas. Skatteverket anser att den tidpunkten är beskattningstidpunkt även vid tillämpning av skatteavtal på ett återfört uppskovsbelopp. Även vid framskjuten beskattning anser Skatteverket att en överlåtelsetidpunkt vid tillämpning av skatteavtal inträffar när andelsbytet sker.
Artikeln har fått nuvarande lydelse genom den uppdatering av modellavtalet som antogs av OECD den 21 november 2017. Bestämmelser i svenska skatteavtal kan avvika från denna lydelse för att de grundar sig på en äldre lydelse av modellavtalet. De kan också avsiktligt ha utformats på ett annat sätt än i modellavtalet.
Av ordalydelsen i modellavtalets artikel 13 punkt 1 framgår att bestämmelsen är tillämplig på kapitalvinst som person med hemvist i den ena avtalsslutande staten förvärvar med anledning av överlåtelse av fastighet belägen i den andra avtalsslutande staten. I vissa skatteavtal sägs endast att kapitalvinst avseende fastighet får beskattas i den avtalsslutande stat där fastigheten är belägen. Exempel är avtalen med Italien (artikel 13 punkt 1), Spanien (artikel XIII punkt 1) och Grekland (artikel X §§ 1 och 3).
För varje avtal med denna lydelse måste det undersökas om bestämmelsen ska tolkas så att den ger beskattningsrätt till både hemviststaten och källstaten (som modellavtalet) eller till endast källstaten. Av anvisningarna till nämnda artiklar i avtalen med Italien och Spanien framgår att innebörden är att både hemviststaten och källstaten har beskattningsrätt samt att hemviststaten ska undanröja dubbelbeskattning. Av anvisningarna till artikel XI i avtalet med Grekland framgår tvärtom att kapitalvinst avseende fastighet ska beskattas endast i den stat där fastigheten finns.
Till skillnad från artikel 13 punkt 1 i modellavtalet är de ovan nämnda bestämmelserna i skatteavtalen med Italien, Spanien och Grekland (och likadana bestämmelser i andra skatteavtal) tillämpliga även när fastigheten finns i den skattskyldigas hemviststat. I denna situation är en och samma avtalsslutande stat både hemvist- och källstat. Endast denna stat har då beskattningsrätt till kapitalvinst. Frågan kan bli aktuell t.ex. om en person, som är obegränsat skattskyldig i Sverige, säljer en fastighet i ett annat land samt har hemvist i detta andra land enligt ett skatteavtal mellan Sverige och det landet. Sverige har då inte beskattningsrätt till kapitalvinst.
I vissa av Sveriges avtal omfattar definitionen av fast egendom även byggnad och omfattar då vad som i svensk rätt kallas byggnad på ofri grund, se till exempel artikel 3 punkt 1 f i det nordiska skatteavtalet.
I svenska avtal brukar det finnas en bestämmelse som anger att artikel 13 punkt 3, eller motsvarande bestämmelse, tillämpas endast på den kapitalvinst som är hänförlig till den svenska delägaren (SAS Sverige AB) i luftfartskonsortiet SAS, se till exempel artikel 42 i skatteavtalet med Tyskland (SFS 1992:1193).
I vissa skatteavtal, till exempel det nordiska (SFS 1996:1512) och det med Tyskland (SFS 1992:1193), finns särskilda bestämmelser om beskattning av inkomst från användningen av containrar i internationell trafik (artikel 8). I sådana skatteavtal finns även en motsvarande bestämmelse som fördelar beskattningsrätten till kapitalvinst vid försäljning av dessa containrar.
Artikel 13 punkt 5 i skatteavtalet med Kina (SFS 1986:1027) är tillämplig endast vid vissa aktieöverlåtelser vilket gör punkt 6 i avtalet, som motsvarar punkt 5 i modellavtalet, svårtolkad. Genom HFD 2011 not. 59 har klarlagts att artikel 13 punkt 6 i skatteavtalet med Kina omfattar andra aktier än sådana som omfattas av punkterna 4–5 i samma artikel.
För att Sverige ska kunna utnyttja beskattningsrätten enligt den s.k. tioårsregeln i 3 kap. 19 § IL tas ofta en särskild bestämmelse in i svenska skatteavtal.
Utformningen av bestämmelsen varierar mellan skatteavtalen, men den huvudsakliga innebörden är att säljarens tidigare hemviststat får beskatta sådan kapitalvinst på aktier och liknande andelar som uppstår inom viss tid efter det att säljaren fått hemvist i den andra avtalsslutande staten. I artikel 13 punkt 7 i det nordiska skatteavtalet står det ”aktie eller annan andel eller rättighet i bolag eller personsammanslutning” (SFS 1996:1512). Dessutom förtydligas vad som menas med ”rättighet i bolag eller personsammanslutning” i den aktuella punkten. I artikel 13 punkt 5 i avtalet med Belgien står det ”aktier i ett bolag med hemvist i den andra avtalsslutande staten” (SFS 1991:606). Även i den punkten förtydligas att punkten tillämpas på andra rättigheter. I avtalet med Storbritannien och Nordirland (SFS 2015:666) står det i den engelska originaltexten ”or other rights in a company”.
Även tidsperioden varierar och är till exempel två år i avtalet med Frankrike (SFS 1991:673), tio år i det nordiska skatteavtalet (SFS 1996:1512) och sju år i avtalet med Storbritannien och Nordirland (SFS 2015:666). Det finns även avtal som ger ett bolags hemviststat beskattningsrätt utan tidsgräns (Zimbabwe, SFS 1989:894).
I en del avtal används i detta sammanhang det vidare begreppet ”tillgång” i stället för aktier eller andra andelar i bolag, se till exempel artikel 13 punkt 5 i skatteavtalet med Polen (SFS 2005:248) och artikel 13 punkt 7 i skatteavtalet med Frankrike (SFS 1991:673).
Enligt tioårsregeln i 3 kap. 19 § IL kan en begränsat skattskyldig fysisk person bara beskattas för avyttring av delägarrätter och andelar om personen vid något tillfälle under det kalenderår avyttringen sker eller under de föregående tio kalenderåren har varit bosatt i Sverige eller stadigvarande vistats här.
I vissa skatteavtal beräknas tidsfristen för den tidigare hemviststatens beskattningsrätt bakåt med utgångspunkt i avyttringen, se till exempel artikel 13 punkt 5 i skatteavtalet med Belgien (SFS 1991:606). I de flesta avtal beräknas dock tidsfristen framåt med utgångspunkt från den tidpunkt då den skattskyldiga fick hemvist i den andra avtalsslutande staten. Detta kan vara vid en senare tidpunkt än utvandringen från Sverige (om personen var obegränsat skattskyldig här viss tid efter utvandringen på grund av stadigvarande vistelse eller väsentlig anknytning, så kan Sverige också ha varit hemviststat enligt skatteavtal).
De olika tidsfristerna och sätten att beräkna dem innebär att Sveriges eventuella beskattningsrätt enligt skatteavtal i de allra flesta fall inte gäller under exakt samma tidsperiod som skattskyldigheten för en begränsat skattskyldig fysisk person enligt tioårsregeln i 3 kap. 19 § IL.