OBS: Detta är utgåva 2021.8. Visa senaste utgåvan.
Hur långt ändringsanståndet blir beror på när sakfrågan avgörs. Anståndstiden ska bestämmas till längst tre månader efter det att sakfrågan avgjorts.
Ett beslut i den fråga som har föranlett anståndet kan gälla t.ex. Skatteverkets beslut med anledning av en begäran om omprövning eller en ansökan om befrielse från betalningsskyldighet. Det kan också gälla beslut med anledning av ansökningar om förhandsbesked och en domstols beslut med anledning av ett överklagande. Det kan vidare röra sig om beslut i ärenden om ackord, nedsättning av fordran eller skuldsanering (prop.2010/11:165 s. 1033). Anståndet kan därför i praktiken skjuta upp kravet på betalning i flera år.
När Skatteverket har fattat omprövningsbeslutet eller har fått del av en domstols beslut i sakfrågan ska anståndet upphöra. Om den skattskyldiga fortfarande har skatt att betala gäller den förfallodag som inträffar närmast efter 30 dagar från beslutet i sakfrågan. Särskilda regler gäller när omprövning görs i nära tid till slutskatteuttaget.
När en skattskyldig fått anstånd med betalningen vid ackord eller annan betalningsuppgörelse och sedan inte befrias från betalningen helt eller delvis ska Skatteverket häva anståndet så att det förfaller till betalning den förfallodag som inträffar närmast efter 30 dagar efter beslutet.
Anståndstiden för ändringsanstånd eller anstånd för att undvika betydande skada får bestämmas till längst tre månader efter dagen för beslutet i sakfrågan (63 kap. 6 § SFL).
För att Skatteverket ska kunna häva anståndet inom tre månader efter beslutet och anståndstiden därmed inte ska överskrida den lagstadgade tidsgränsen, kan anstånd dock inte medges till en senare tidpunkt än den sista förfallodag (jfr 62 kap. 9 § SFL) som infaller inom tremånadersfristen.
Om Skatteverket eller domstol i samband med ett offentligt ackord medger befrielse vid en betalningsuppgörelse ska anståndet upphöra samtidigt som ackordet eller annan betalningsuppgörelse beviljas. Skatteverket ska registrera händelserna på skattekontot på ett sådant sätt att det inte uppkommer ett felaktigt överskott (prop. 2010/11:165 s. 568).