OBS: Detta är utgåva 2023.2. Visa senaste utgåvan.
Vissa beslut som fattas med stöd av SFL får uttryckligen inte överklagas. En del beslut är inte överklagbara även om det saknas uttryckligt förbud mot att överklaga dem.
De beslut som fattas med stöd av SFL och som inte får överklagas räknas upp i lagen (67 kap. 5 § SFL). Uppräkningen är uttömmande. Alla andra beslut som fattas med stöd av SFL får alltså överklagas.
Trots uttalandet i förarbetena att alla andra beslut är överklagbara, så är det Skatteverkets uppfattning att följande beslut är s.k. partsbesked från Skatteverket som inte är överklagbara:
Se Skatteverkets ställningstagande om huruvida Skatteverkets åtgärd att begära indrivning hos Kronofogden är ett överklagbart beslut.
Tänk på att det kan förekomma andra beslut under handläggning av ärenden enligt SFL, t.ex. om jäv, långsam handläggning eller om avvisning av ombud. Överklagbarheten av sådana beslut styrs inte av SFL utan av FL.
Det är inte Skatteverket som avgör om verkets beslut är överklagbara eller inte och det spelar ingen roll för överklagbarheten om det har bifogats en överklagandehänvisning till beslutet eller inte. Om ett beslut som inte får överklagas ändå överklagas bör Skatteverket i ett särskilt beslut förklara varför Skatteverket inte omprövar det överklagade beslutet (prop. 2010/11:165 s. 1146). Därefter ska Skatteverket överlämna överklagandet och övriga handlingar i ärendet till förvaltningsrätten (67 kap. 22 § SFL).
Beslut som avser befrielse från skyldigheten att göra skatteavdrag enligt 10 kap. 10 § SFL eller 13 kap. 5 § första stycket 1 SFL får inte överklagas (67 kap. 5 § 1 SFL).
Läs mer under Överenskommelse med annan stat finns.
Enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer är förelägganden med och utan vite överklagbara. Det innebär att det krävs ett överklagandeförbud för att sådana förelägganden inte ska få överklagas. Inom skatteprocessen är ett föreläggande utan vite inte överklagbart (67 kap. 5 § 2 SFL).
Ett föreläggande utan vite är inte lika ingripande som ett föreläggande med vite. Ett föreläggande utan vite har inte några direkta rättsverkningar, utan det kan mer ses som en uppmaning till den enskilda att göra något. Den som har invändningar mot ett föreläggande som inte har förenats med vite kan begära att Skatteverket omprövar föreläggandet. Om den förelagda inte följer föreläggandet och Skatteverket följer upp med ett vitesföreläggande, bevissäkring eller kontrollavgift, eller beslutar i en fråga ändå, har den förelagda rätt till domstolsprövning. Den enskilda riskerar därför inte att få betala vite utan att först få frågan prövad i domstol. Det är också först i samband med vitesföreläggandet som det ställs på sin spets vilka skyldigheter den enskilda har (se prop. 2010/11:165 s. 615 f.).
Tiden för att begära omprövning av ett föreläggande är två månader från det att den beslutet gäller fick del av detta (se 66 kap. 7 § andra stycket 5 SFL). Bestämmelser om föreläggande finns i bl.a. 7 kap., 10 kap. och 39 kap. SFL. I 44 kap. SFL finns bestämmelser om när ett föreläggande får och inte får förenas med vite.
Skatteverkets beslut om revision får inte överklagas (67 kap. 5 § första stycket 3 SFL). Det går emellertid att begära omprövning av ett sådant beslut. Bestämmelser om revision finns i 41 kap. SFL.
Med hänsyn till att reglerna om revisionsverksamhet utgår ifrån att det normalt är fråga om ett kontrollförfarande som sker i samförstånd med den granskade och i viss utsträckning bygger på dennas medverkan, har lagstiftaren inte ansett att det finns någon anledning att ge den reviderade en rätt att klaga på beslutet om revision. En rätt att klaga på ett beslut om revision skulle även kunna få mycket negativa konsekvenser för effektiviteten i kontrollverksamheten (se prop. 1987/88:65 s. 33).
Från rättssäkerhetssynpunkt bör det framhållas att beslut om revision ska fattas på en kvalificerad nivå i skatteförvaltningen (jfr prop. 1989/90:74 s. 291).
Beslut om tillsyn över kassaregister i enlighet med bestämmelserna i 42 kap. 3–5 §§ SFL får inte överklagas (67 kap. 5 § första stycket 4 SFL). Beslut om kontrollbesök i enlighet med bestämmelserna i 42 kap. 6–9 §§ SFL får inte heller överklagas (67 kap. 5 § första stycket 5 SFL).
Beslut om anstånd enligt 63 kap. 23 § SFL, d.v.s. anstånd som är till fördel för det allmänna, även kallat borgenärsanstånd, får inte överklagas (67 kap. 5 § första stycket 6 SFL). Den enskilda har inte någon rätt till anstånd med stöd av bestämmelsen, och beslut som fattas med stöd av paragrafen får därför inte överklagas.
Bakgrunden till bestämmelsen i 63 kap. 23 § SFL är Skatteverkets borgenärsroll, d.v.s. den roll som uppkom när Skatteverket tog över de offensiva borgenärsuppgifterna från Kronofogdenden 1 januari 2008. Kronofogden har en liknande befogenhet att bevilja uppskov med betalningen i 7 § indrivningslagen (1993:891).
En granskningsledares beslut att ta egendom i förvar får inte överklagas (67 kap. 5 § andra stycket SFL). Detsamma gäller interimistiska beslut om bevissäkring. Om granskningsledaren fattar ett sådant beslut ska hen så snart som möjligt och senast inom fem dagar ansöka hos förvaltningsrätten om bevissäkring eller betalningssäkring (45 kap. 14 § andra stycket SFL och 46 kap. 16 § andra stycket SFL). Dessa beslut är inte överklagbara eftersom det är tillräckligt att granskningsledaren inom denna tid måste lämna in en ansökan till förvaltningsrätten. Domstolen ska då pröva om det finns förutsättningar för den beslutade tvångsåtgärden (jfr prop. 2010/11:165 s. 1127 f.).
Skatteverkets beslut om tvångsåtgärder i övrigt (se 44–46 kap. SFL) är överklagbara med en överklagandetid på två månader (67 kap. 12 § 6 SFL).