OBS: Detta är utgåva 2023.5. Visa senaste utgåvan.
Enligt praxis är förmån av utbildning under pågående anställning många gånger skattefri. Men det finns situationer när en anställd ska förmånsbeskattas.
Det saknas lagregler när det gäller utbildning under pågående anställning. Enligt praxis är utbildning under en pågående anställning skattefri om den betingas av arbetsgivarens verksamhet. Utbildningen jämställs då med att deltagaren utför sitt arbete i anställningen. När utbildningen rör arbetsgivarens verksamhetsområde och också betalas av arbetsgivaren är presumtionen för detta mycket stark. Skatteverket anser att i och med att den anställda anses utföra sitt arbete innebär utbildningen ingen förmån. Detta gäller även om utbildningen medför högre kompetens. Förutom utbildning som rör den anställdas verksamhetsområde i anställningen kan det också gälla utbildning i att använda olika hjälpmedel som behövs för arbetet, t.ex. utbildning i programvara som används i arbetet eller språkundervisning som är nödvändig för arbetet.
Personer som redan har en anställning inom ett område kan inom anställningen få kompletterande utbildning som bekostas av arbetsgivaren, utan att det uppkommer någon skattepliktig förmån. Det kan till exempel vara när
Det avgörande för skattefriheten är nyttan av utbildningen i företaget och inte kostnadens storlek, om den sker på fritiden eller var utbildningen genomförs. Enbart den omständigheten att utbildningen sker utomlands medför inte att det blir fråga om en skattepliktig förmån. Den omständigheten kan däremot motivera en noggrannare bedömning av utbildningen.
Om den anställda har ökade levnadskostnader för att delta i utbildningen har hen rätt till avdrag för dessa som för en tjänsteresa.
När sambandet mellan utbildningen och anställningen inte är uppenbart, kan en utbildning som bekostas av arbetsgivaren ändå under vissa förutsättningar vara skattefri för den anställda. Så är fallet om utbildningen är av väsentlig betydelse för den anställdas arbetsuppgifter. En utbildning som arbetsgivaren bekostar kan visserligen ha positiv betydelse för den anställda själv, vara till nytta privat om hen söker nytt arbete och på så sätt innebära en inbesparing av levnadskostnaderna. Det kan dock vara svårt att särskilja den förmånen från nyttan av utbildningen i anställningen. Många utbildningar kan därför vara skattefria enligt bestämmelsen om förmån av begränsat värde i 11 kap. 8 § IL (prop. 1995/96:152).
En förutsättning för skattefriheten i dessa fall är att arbetsgivaren betalar utbildningen direkt. Det är inte möjligt att betala utbildningen i efterhand genom att lämna en kostnadsersättning till den anställda (prop. 1994/95:182 s. 40).
Det bör betonas att ett eventuellt bruttolöneavdrag som villkor för att få utbildningen är en omständighet som kan tala emot att utbildningen är av väsentlig betydelse för arbetsuppgifterna.
Det finns situationer då den anställda ska förmånsbeskattas för en utbildning som bekostas av arbetsgivaren. Förmånsbeskattning ska ske om utbildningen inte har något samband med verksamheten, och inte kan anses vara till nytta för företaget utan sker på den anställdas initiativ eller i dennes intresse, jfr RÅ 1983 1:78 I och II.
Kostnader för att ta vanligt körkort (B-behörighet) bör jämställas med kostnad för grundutbildning, d.v.s. en privat levnadskostnad. Det är en allmän behörighet som de flesta skaffar sig i unga år för att kunna köra bil privat och något som man normalt har kvar hela livet. Behörigheten är inte kopplad till en specifik arbetsuppgift utan det är en generell behörighet som man har användning av oavsett vilket yrke man har. Därför räcker det inte för skattefrihet att man både har användning av körkortet i tjänsten och får utbildningen betald, utan det är en skattepliktig förmån.