OBS: Detta är utgåva 2021.8. Visa senaste utgåvan.
En anställd som fritt kan disponera arbetsgivarens fritidsbostad eller båt beskattas för möjligheten att använda egendomen för privat bruk. Det är alltså dispositionsrätten som beskattas, och inte hur egendomen faktiskt utnyttjas.
En anställd som kan disponera arbetsgivarens fritidsbostad eller fritidsbåt beskattas för möjligheten att använda egendomen för privat bruk och inte för ett faktiskt nyttjande. Det är alltså dispositionsrätten som beskattas. Detta gäller även om bostaden eller båten används i arbetsgivarens verksamhet. Denna inskränkning kan dock reducera förmånsvärdet. Skatteverket anser att beskattning av dispositionsrätt till fritidsbostad eller båt kan ske på olika sätt beroende på hur egendomen används i verksamheten. Dispositionsrätten kan beskattas med utgångspunkt från tre olika typfall:
Högsta förvaltningsdomstolen har prövat om beskattning av förmån av fritidshus ska grundas på det faktiska nyttjandet eller på möjligheten till privat nyttjande. En delägare, som även var anställd i företaget, har utan inskränkning kunnat disponera företagets fritidshus. Delägaren förmånsbeskattades för dispositionsrätten till fritidshuset och inte för det faktiska användandet (RÅ 2002 ref. 53).
Domstolen har i juni 2011 avgjort flera domar som avser värdering av båtförmån, (HFD 2011 ref. 55 I och II) och har då med utgångspunkt från RÅ 2002 ref 53 gjort flera principiella uttalanden. HFD har bl.a. uttalat att det vid värderingen av förmånen måste göras en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Kostnaden för den anställde att hyra motsvarande egendom är en av flera faktorer som ska beaktas vid värderingen.
I fråga om båtar bör hänsyn tas till bl.a. typ av båt, användningen av båten i verksamheten och kostnaden för att hyra en motsvarande båt. Även omständigheter som hänför sig till den skattskyldige själv kan i speciella fall ha betydelse. Detta kan vara t.ex. privat innehav av båt eller sjukdom som hindrar båtanvändning (HFD 2011 ref. 55 I). Motsvarande bedömning bör också göras i de fall det är fråga om dispositionsrätt till en fritidsbostad.
En delägare eller annan anställd med kontinuerlig och oinskränkt dispositionsrätt till företagets fritidsbostad eller båt bör beskattas för värdet av en sådan förmån beräknad på årsbasis. Detta gäller oavsett vilket faktiskt nyttjande som skett.
Förmånen ska värderas till marknadsvärdet, d.v.s. den motsvarande kostnad den anställde hade haft om denne själv skaffat sig motsvarande förmån. Man bör då i första hand jämföra kostnaden för en privatperson att hyra en motsvarande egendom på årsbasis.
Om en motsvarande hyreskostnad inte kan beräknas, t.ex. då liknande objekt inte finns på marknaden, bör hyresnivån inte understiga arbetsgivarens kostnader för att tillhandahålla förmånen.
Bolagets kostnad ska bara användas när det saknas hyresmarknad. Detta bygger på antagandet att den anställda skulle ha haft motsvarande kostnader om han eller hon privat skulle hålla sig med en motsvarande egendom.
Kostnaden under ett kalenderår kan beräknas med ledning av delbeloppen för kapitalkostnad, driftskostnader och faktisk värdeminskning.
Kapitalkostnaden för egendomen under året, kan beräknas efter en marknadsmässig ränta på egendomens marknadsvärde vid ingången av året eller i förekommande fall en senare anskaffningstidpunkt. Den marknadsmässiga räntan bör inte understiga statslåneräntan vid ingången av beskattningsåret, eller senare anskaffningstidpunkt, plus en procentenhet.
Löpande driftskostnader (inklusive mervärdesskatt) för fastigheter kan exempelvis gälla kostnader för el och uppvärmning, vatten, sophämtning, fastighetsavgift, försäkring och löpande underhåll. För båtar kan det gälla kostnader för t.ex. bränsle, service, försäkringar, hamnavgifter, transporter och uppläggningsplats.
Generellt bör en egendoms faktiska värdeminskning ingå i ett beräknat värde av att privat kunna använda egendomen. Under inkomst av tjänst tillämpas inte räkenskapsenlig avskrivning utan det är den verkliga värdenedgången på längre sikt som är relevant. Om någon verklig värdeminskning inte skett för egendomen bör man bortse från denna post.
Om en sådan egendom däremot regelmässigt används i verksamheten men ändå varit disponibel för den anställde under semester och helger bör beskattningen grunda sig på värdet av denna begränsade dispositionsrätt. Det kan exempelvis gälla en båt som typiskt sett är användbar för fritidsändamål men som används för transporter i verksamheten. I normalfallet bör förmånsvärdet då beräknas motsvara fyra veckors marknadsmässiga hyreskostnad.
Ett lägre förmånsvärde kan vara motiverat t.ex. om andra anställda använder egendomen på sådan tid när den anställda i fråga annars hade kunnat använda den, d.v.s. normalt kvällar, helger och semesterperiod. Om den anställde privat äger en bostad eller båt av liknande typ och som finns i motsvarande geografiska område kan även det tala för att värdet av dispositionsrätten är lägre. Om en privat ägd båt däremot är av annan karaktär än företagets båt talar detta för att förmånsvärdet inte bör reduceras, jfr HFD 2011 ref. 55 I.
Om den anställda är sjuk eller har funktionsnedsättning på ett sådant sätt att egendomen inte kan användas privat av denne eller dennes familj, kan detta också vara ett skäl för att justera förmånsvärdet nedåt.
Ett högre förmånsvärde kan vara motiverat om användningen i verksamheten är mer sporadisk och bestäms av den anställde själv, t.ex. när båten eller fritidshuset alltid är möjligt att använda när den anställde själv är ledig. Detta talar för att egendomen kan användas mer fritt av den anställde och dennes familj osv.
Här får man skilja på om det är fråga om uthyrning av flera semesterbostäder eller båtar respektive om det är fråga om en enstaka semesterbostad eller båt.
Om företagets verksamhet består i fortlöpande uthyrning av semesterbostäder eller båtar, som innebär att objekten stadigvarande används i verksamheten kan det innebära att den anställde i praktiken saknar dispositionsmöjlighet. Dispositionsrätten har i sådant fall inget beskattningsbart värde och enbart faktiskt användande beskattas.
Om företaget inte hyr ut sin egendom på öppna marknaden utan främst hyr ut till närstående och bekanta bör detta inte jämställas med en sådan uthyrningsverksamhet där dispositionsmöjlighet saknas.
Om ett företag innehar en enstaka semesterbostad eller båt för uthyrning, men den anställde har dispositionsrätt till den under outhyrda veckor bör förmånsvärdet motsvara värdet av dessa outhyrda veckor. Reduktion bör dock ges för den rabatt som en motsvarande kund skulle kunna få på marknaden vid långtidshyra (HFD 2011 ref. 55 II).
HFD har vid beräkning av båtförmån godtagit en rabatt för långtidshyra med cirka 30 procent i HFD 2011 ref. 55 II. Enligt Skatteverkets uppfattning bör en sådan rabatt även kunna tillämpas i fall som handlar om längre hyresperioder och det inte finns underlag för en annan rabattsats. En bedömning måste dock göras i varje enskilt fall om det beräknade värdet är rimligt med hänsyn till omständigheterna.